ПІДЗЕМЕЛЛЯ СМАКОТИ
Знову замкнено.
Дайте мені хвилинку.
Відкрию, оком не змигнете.
Ми вже чимало пройшли,
тож, можливо, на сьогодні вже майже годі.
Ти точно розумна, Марсіль, бо відповідаєш своїм животом.
Це була не я!
Це цілком природно.
Зрештою, ми сьогодні їли лише закуски.
Але Лайосе, я проти відпочинку.
Єдина їжа, яку ми сьогодні дістали, це чан Комах-Скарбів.
Навіть зі значними зусиллями маємо дістатися до четвертого рівня.
Та все ж монстри ставатимуть усе сильнішими, чим далі ми зайдемо.
Думаю, нам треба поберегти енергію.
Але навіть якщо ми збережемо енергію, це не гратиме ролі,
якщо втратимо свідомість від голоду.
Але без енергії ми не зможемо перемагати монстрів…
Відчинено.
Здається, тут раніше був обідній зал.
Певно, колись це був вишуканий обідній стіл.
Але тепер тут живуть лише мерці.
Тут навіть немає жодного щура.
Я не їстиму щурів, зрозуміло?
Цікаво, чому на нас постійно нападають мертві люди.
Чому хоч раз не нападе смажена свиня?
Не кепкуй.
«Нападе»…
Але в нас є…
їжа, що полює на нас!
Жива Картина?
Стережися, Лайосе!
Ти надто наблизився!
Могло затягти всередину!
Саме цього я й хотів! Я саме переходив до приємного!
Що?
На картині був виноград.
Іншими словами
ти намагався з'їсти їжу в картині.
Саме так. Доволі непогана ідея, чи не так?
-Звісно ні! -Телепню!
-Телепню! Чим ти думав? -Чув приказку «годі з болота паску пекти»?
Я знаю, що насправді з болота паску не спекти.
Але картина, на якій хтось їсть паску, точно спрацює!
Зрештою ти помреш у картині.
Точно!
У картині ми, певно, зможемо взаємодіяти одне з одним!
Гаразд. Тоді хай буде по-твоєму.
Але можеш спробувати лише раз.
Ми зав'яжемо на тобі мотузку.
Якщо даси нам сигнал, ми тебе витягнемо.
Яку ж картину мені обрати?
Ця виглядає доволі непогано.
На ній зображено чимало смакоти.
Гаразд, я піду в цю картину.
Ой.
Агов, ти.
Мене вже помітили!
Цей меч…
На тобі дивний обладунок,
але ти один із охоронців замку, чи не так?
Га?
Ось, неси це.
Серйозно, нам постійно бракує рук.
Сюди! Не відставай!
Подивися на його обличчя. Він виглядає таким розумним!
Так, у нього такий же ніс, як і в тебе.
Одного дня він чудово керуватиме королівством.
-Годі-годі. Гарний хлопчик. -Вітаю, ваша величносте.
Годі ловити гав!
Неси вже наступну тарілку!
-Гм, можна мені вкусити… -Знаю!
Делгал! Тебе звати Делгал!
Делгале, ти станеш великим королем!
Кепсько!
У мене тут жодного шансу щось з'їсти!
Допоможіть мені!
Це сигнал!
Тягніть!
Як там було?
Я мало не впустив зуби в їжу.
Але просто атмосфера була не та.
-«Атмосфера»? -І це тебе зупинило?
Так, справа точно була в атмосфері.
Іще раз!
Я можу поїсти, якщо ситуація більш належна.
Що ти розумієш під словом «належна»?
Дозволь-но подумаю.
Гадаю, вона має бути більш невимушеною.
«Невимушеною»?
Як щодо цієї?
У них гарна їжа, здається, це вечірка,
там навіть хтось танцює оголеним.
Ось воно! Я рушаю!
П'яний дурню!
Як думаєш, що ти робиш перед королем?
Негайно забирайся зі столу!
О, припини.
Сьогодні в мене весілля.
Пробач цього чоловіка за те, що він надто захопився.
Але принце Делгале…
Делгал?
Він дитина з картини, де я був раніше?
Ну ж бо, іди!
Мало не втрапив!
Делгале!
Батьку!
Я радий бачити, як чудово ти виріс.
За майбутнє цього королівства.
Батьку!
Його отруїли!
Гадаю, я візьму трохи з собою й потім спокійно поласую.
Вибач.
Ваша величносте!
Негайно допоможи йому!
Хутчіш!
Я бачив цього ельфа й у минулій картині.
Цікаво, чи він якийсь блазень абощо.
Дивіться, що я дістав!
Цього разу я приніс їжу…
Стривайте, що? Усе зникло!
То я не можу дістати їжу з картини.
Єдиний вихід — з'їсти її в картині!
Ще раз! Якщо вже до цього дійшло, я маю скуштувати їжу!
КОМПЛЕКСНИЙ ПРИДВОРНИЙ ОБІД
Це церемонія коронації?
То цей принц успадкував престол.
Нехай це королівство вічно процвітатиме.
Смачно!
Думав, можливо, на смак буде, як фарба,
але це справжній бенкет!
Другі страви, будь ласка.
Я точно чимало з'їв.
Я наївся по вінця.
Гадаю, я тепер повернуся.
Га? Це…
-Тобі не місце в цьому замку. -Прокляття!
Що ти робиш?
Ти був тут, коли принц народився, а ще на його весіллі.
У чому твоя мета?
Ти хочеш посісти престол?
Я негайно перетворю тебе на попіл!
Картина!
У картині щось сталося?
Там була купа таких страв, що пальчики оближеш.
Я саме збирався піти, коли наївся,
аж як хтось зрозумів, що я чужинець, схопив мене за комір
і страшенно розлютився.
Я не здивована.
Я так злякався.
Тепер я розслабився й мені знову хочеться їсти.
Стривайте, що? Хоча я й з'їв багато, здається, у мене порожній шлунок!
Що ми тобі казали?
Просто годі з болота паску пекти!
Ти змарнував наш час!
Але смак був справді чудовий!
Це була кухня?
Ми можемо набрати воду з сусідньої кімнати,
а також це гарне місце, щоб перепочити.
Якби ти не бавився з картинами,
ми б уже, певно, дісталися до четвертого рівня.
Це Мімік?
Я не помічав там цю скриню раніше.
Вона не дуже кидається в очі, але й не надто прихована.
Встановлена так, що за неї чіпляється погляд.
Вона там, де ці негідники зазвичай і стоять.
Тож переночуймо сьогодні тут.
Гаразд.
Ти не проти, Чілчаку?
Звісно.
Гадаю, мені не слід їм казати.
Я просто знаю, що Лайос і Сенші наполягатимуть на тому, щоб з'їсти його.
Тоді мені випаде відкривати скриню.
Міміки…
Я вже й не згадаю, скільки разів через них був у халепі!
Гаразд!
На ній немає замку чи пасток!
Оскільки ця була зачинена, то це не Мімік!
Якщо я відчиню її ззаду, він не зможе зашкодити!
Прокляття! Я забув про пастку!
Кляті Міміки!
Ти в порядку?
Здається, ти замислився.
Тебе щось непокоїть?
Ні, нічого такого.
Певно, ти стомився.
Зрештою, ти ще дитина.
Дозвольмо йому добре виспатися, не ставлячи на варту.
Як я й казав, я не дитина!
Тоді скільки тобі років?
Я радше не казатиму.
Ну от знову. Ти завжди так.
Навіть нам не кажеш звідки ти й коли твій день народження.
Я розділяю свою роботу й особисте життя.
Одного дня ти все впустиш, якщо так поводитимешся.
Звісно, як скажеш.
Я став більш чутливим до голоду.
Раніше я спокійно жив без їжі два дні.
Піду принесу води з сусідньої кімнати.
Агов, копуше.
Я піду по воду.
Я піду з тобою.
Не переймайся. Зараз повернуся.
Це небезпечно.
Це лише сусідня кімната.
Це Комаха-Монета.
Цікаво, чи є поблизу гніздо.
Якщо я знайду їх, це може допомогти полегшити голод.
Не хочу говорити як Лайос, але мені до вподоби Комахи-Монети.
Вони монстри, що ховаються, як Міміки,
але вони милі.
Агов!
Хвилинку, ось де Мімік…
Телепню.
Ти забув, що з бурдюком води ти важчий.
Десь поблизу має бути механізм, що відчиняє двері.
Звісно, до нього не дістати.
Покликати на допомогу?
Якщо мій крик приверне увагу монстрів, то це наразить друзів на небезпеку.
Не переймайся.
Марсіль помітить, якщо я не повернуся.
Помітить же? Ні, певно, ні.
На неї не покладешся!
Не панікуй!
Відчиняти замкнені двері —
твоя робота, чи не так?
Такі двері відчиняються, щойно з'ясуєш, який механізм.
Я буду в безпеці, якщо не чіпатиму Міміка.
Я не чую, щоб шумів якийсь химерний пристрій,
тож обмеження в часі немає.
На стіні є кілька кнопок
і механізм, що скоріш за все викидає списи.
Якщо я натисну на кнопки в хибному порядку, він спрацює.
А текст на плиті радше за все ключ, але…
Слова написані якоюсь давньою мовою, а я її геть не розумію.
Прокляття, от якби Марсіль була тут.
Але він здається на диво знайомим…
Ні, спершу треба привести думки до ладу.
Є три кнопки в кутках кімнати.
Чому три?
Я маю їх натиснути в певній послідовності?
За Міміком також є кнопка!
Прокляття! Цей негідник навмисно стоїть у мене на кожному кроці!
Можливо, є підказка в кімнаті?
Звісно ні.
Навіть якщо я натисну кнопки навмання, мене вб'ють списи.
Але, оскільки я маленький, я, може, ухилюся.
Ні, це занадто ризиковано.
Гм, я гадки не маю, що робити!
Може, просто залишатися на місці до світанку…
Ти був тут?
Прокляття…
Ай.
Мене врятувала…
Ти точно міцний!
Міміки милі, коли перевернеш їх, і вони сіпають ногами.
Перевернувши їх, можна визначити їхню стать.
Безглузді факти від Лайоса спадають мені на думку один за одним!
Перевернути його?
Наче це можливо!
Була не була!
Ай.
Цікаво, чи поспішають вони мені на допомогу після галасу.
Га?
То цей був порожнім?
Як ти смієш так знущатися?
Га?
Цей напис…
То ось що було написано на плиті!
Тоді я знаю, що там написано!
Хутчіш!
-Схід! -Скільки б разів не сходило сонце…
-Захід! -А місяць сідав…
-Північ! -Як непорушні зорі…
Південь!
Хай вітер фортуни завжди дме в твій бік!
Відчинилися!
Чілчак не повертається!
Чілчаку!
Вибач, мені шкода!
Я живий, гаразд?
Що це?
Це ти зробив, Чілчаку?
Гарна робота!
Звісно.
Оце чудовий Мімік.
Мімік, так?
Я вперше його готуватиму.
Не намагайтеся його з'їсти, наче це щось звичне!
Не переймайся, Марсіль.
Міміки не отруйні самі по собі.
Вони можуть бути токсичними в залежності від їхньої дієти,
але якщо дістати органи травлення, то все має бути гаразд.
Як це має бути гаразд?
Облиш, Марсіль.
Немає сенсу їм забороняти.
Але сьогодні я не їстиму його попри все!
Закип'ятіть чимало води,
додайте солі.
Покладіть Міміка всередину, накрийте кришкою
й трохи почекайте.
Коли він достатньо звариться,
то готово!
ВАРЕНИЙ МІМІК
М'ясо важко діставати.
А якщо натомість використати ручку?
Жодної користі. Я лише заштовхую його глибше.
Точно.
Чілчаку, дозволь мені їх використати.
«Їх»?
Ну, ті інструменти для відкриття замків, які ти постійно носиш із собою.
Інструменти для відкриття замків.
Ти з глузду з'їхав?
Усе буде гаразд, якщо ми їх продезінфікуємо в кип'ятку.
Проблема не в цьому!
Ні!
Тепер діставати легко!
Ось.
Дуже смачно.
Це справді смачно.
Закладаюся, дуже смачно з'їсти м'ясо зі спини й ноги разом.
Було не так смачно, як я думав.
Кажуть, травна залоза раків-відлюдників має поганий смак.
Але чому ти нам не сказав про Міміка?
У мене з Міміками пов'язані погані спогади.
У найкращому випадку я б зовсім їх не бачив.
Хай там як, я зробив декілька помилок у своїх оцінках.
Я запанікував, подумавши, що він з'їсть Комаху-Скарб.
Міміки не їдять Комах-Скарбів.
Що?
Навпаки, Комахи-Скарби харчуються Міміками.
Коли вони знаходять Міміка,
то потрапляють до скрині й відкладають яйця.
А личинки, що вилуплюються в скрині, ростуть, поглинаючи Міміка.
Коли вони стають дорослими,
люди їх часто плутають зі скарбами
і вони тікають, щоб почати наступний етап життя.
Ти знущаєшся?
Закінчуй із цим, гаразд?
Ось тобі за те, що не кажеш мені свій вік.
Хіба не дізнався, що можеш усе впустити, якщо зберігатимеш таємниці від друзів?
Ну ж бо, скажи мені, скільки тобі років!
Д…
«Д…»
Цього року мені виповниться 29.
То ти справді дитина. Як нудно!
Я не знав, що ти такий молодий.
Ну, чому б вам тоді не сказати мені ваш вік?
Ось що я ненавиджу в рас-довгожителів!
Що?
Гм, пане… Чілчаку…
Припини!
Сьогодні ти ласуєш монстром,
але завтра сам можеш стати чиїмось обідом.
Їжа підземелля.
О, їжа підземелля.
Переклад субтитрів: Сергій Гнатенко