ПІДЗЕМЕЛЛЯ СМАКОТИ
Цей не мертвий. Просто паралізований.
Не абиде, а саме на цьому поверсі? Можеш оживити?
Не впевнений.
Добре. Здається, ти ожив.
Нас перемогли?
Зникло моє намисто.
Мої монети теж зникли.
А також усе дорогоцінне каміння.
Ми втратили частину наших речей.
Тобі щось про це відомо?
Безсумнівно. Їх перемогли Комахи-Скарби.
Тсс!
Ні, ми нічого не знаємо.
Ми вас усіх знайшли розкладеними на землі.
Певно, до нас тут пройшли інші.
Волосина.
Це магія для відлякування привидів.
Хтось точно на нас натрапив.
Ельфійка…
Високий чоловік…
Напіврослик… І гном.
Вони тут поїли.
Поїли?
Сміливості їм не бракує.
Ходімо за ними.
Стривай.
Знаєш, ми не благодійники.
Ось.
Дякую.
Чому ти їм не сказав?
Усе просто.
Чим більше трупів — тим краще.
Я дуже хочу скоріше помити волосся.
Тобі буде легше, якщо ти його вкоротиш.
Ну ось ти знову лихословиш.
А ти не хочеш теж помити бороду, Сенші?
Скільки часу вже минуло з її останнього миття?
Помиймо її просто зараз!
Волосся теж відіграє значну роль у магії.
Догляд за ним наче розминка.
Якщо в тебе буде така борода, моя магія підтримки може не спрацювати.
Було б просто чудово.
Точно! У мене є дуже гарне мило.
Я вимию ним твою бороду й заплету її!
Га? Я не можу його знайти.
Точно, того дня…
Не може бути! Воно ж було таке дороге!
Ходімо.
На четвертому рівні підземелля
є озеро, утворене підземними водами,
що тече через порожнини в породі.
Вода, просякнута магією, випромінює слабке світло,
а глибоко під водою
можна побачити замок як непевну ілюзію.
Як ти зазвичай досліджуєш четвертий поверх, Сенші?
Я рибалю й встановлюю тут пастки.
Ось і все.
Як ви проходите тут?
Завдяки магії, звичайно.
Я використовую його, щоб зробити ось так і…
Ось!
Ми йдемо по воді.
Н…
«Н»?
Ні!
-Ні! -Не треба так засмучуватися.
-Ні! -Так діла не буде.
Зав'яжімо на ньому мотузку й тягнімо.
Ні.
Зачаруй його, поки я його тримаю.
-Що? -З його обладунком…
Із його обладунком це єдиний спосіб перетнути воду.
Надто небезпечно використовувати човен.
Люди легко спокушаються легким шляхом.
Утратити форму можна миттю, але потрібно довго, дуже довго…
Ось!
Бачиш? Було не так уже й погано, так?
Ти…
Я не розумію. Чому ти так ненавидиш магію?
Ви надто повсякденно ставитеся до використання магії.
Це те, чого я не розумію.
Годі.
Що зроблено, те зроблено.
Може, тобі навіть сподобається.
-Га? -Га?
Чому?
Чому магія не працює так добре, як мала б?
Певно, справа в ній.
Га, вона її не пропускає?
Вона просякнута олією й кров'ю різноманітних монстрів.
Фу!
Скоріше її вимий!
Я не впевнений, що це змиється лише водою…
Не треба.
Я подолаю воду власним способом.
Га?
Ти збудуєш човен?
Ти миттю каменем підеш на дно.
Ні, певно, у нього є неймовірний план.
Ти точно дуже в нього віриш.
Я не розумію.
Дивіться.
-Це частина панциру Міміка? -Тсс!
Кельпі!
Стережися! Назад!
Усе гаразд. Вони не небезпечні.
Анне — кобила, що завжди приходить, коли я рибалю.
Анне?
Уже деякий час мені було цікаво, чи може вона мене доправити на інший бік.
-Що? -Що?
Можливо, я можу використати панцир Міміка, щоб якось нею правити.
Це…
так круто!
ВІЄ ПРИГОДОЮ
Я проти.
Гадаю, більш практично використати її нутрощі, щоб зробити пліт.
Як ти можеш таке казати?
Як жорстоко з твого боку!
Монстри небезпечні.
Особливо ті, що видаються прекрасними.
Кельпі примушують втратити пильність і затягують у воду.
Ніколи не знаєш, що відбувається в голові в монстра.
Я вже давно знаю Анне, так само як і големів.
Я знаю її значно краще, ніж тебе.
Чому всі мають слабкість до ссавців,
хоча не дозволяють мені виростити Рослину-Людожера?
Ти справді не розумієш чому?
Уперед, Анне!
-Сенші! -Сенші!
-Марсіль! -Га?
Анне…
Припини, Анне!
Лайосе!
Пробач мені, Анне.
Не може бути.
Не може бути!
Прошу, ні!
То вона чекала поки я її осідлаю?
Але вона могла напасти коли завгодно.
Я не знаю.
Ніхто не знає, що думають монстри.
Я не розумію.
Я зовсім не розумію.
Певно, тобі холодно.
Зараз я розпалю багаття.
Агов!
Вона тобі так подобалася, а тепер збираєшся її з'їсти?
Неймовірно.
Однак чому?
Я можу допомогти?
Ні.
Я зроблю це сам.
Агов.
Можна мені трохи жиру?
Навіщо він тобі?
Просто маю ідею.
Що ми взагалі тут робимо?
Чілчаку.
Там щось пливе.
Радше б це були не люди.
Ходімо подивимося.
Що? Я б радше не ходив.
Що це таке біле?
Це зерно.
Здається, його розсипали.
А ось і власники.
Витягнімо їх із води.
Що таке?
Хіба його обличчя не здається знайомим?
Ні.
О, я знаю цього кобольда!
Ми знайшли його мертвим на третьому рівні.
То як вони нас випередили?
Зустріли Русалку й убили одне одного.
Нещасні…
Чілчаку?
Чіле! Чілчаку!
Чіле!
Вони ніколи не дозволяють мені доспівати пісню,
хоча я навіть витратив час на її вивчення.
Це має спрацювати.
Не слід марнувати розсипане зерно.
Зберімо для них зерно.
Це вже занадто.
Тоді заберімо його собі.
Марсіль дуже зрадіє.
Бідолашна Марсіль.
Ні!
Я ще нічого не сказав.
Ти пообіцяв не їсти напівлюдей!
Напівлюдей…
Хто вони?
Що ти маєш на увазі?
Русалки бувають різні.
Деякі з них ссавці, а деякі радше риба.
Ця знаходиться в категорії риби.
Вона відкладає ікру, тож у неї немає пупка й сосків.
Натомість є зябра.
Вони нагадують людей менше, ніж корови чи свині.
Що?
-Нізащо! -Що?
Та чому?
Чому ми можемо їсти корів, але не Риболюдів?
Просто це видається неправильним.
«Видається»?
Видається, так?
Вони досі зайняті.
Я дещо зголоднів, тож, може, щось приготуємо?
Киньте зерна в воду й поставте на вогонь.
Додайте трохи нарізаного Міміка й водоростей, а потім…
Хвилинку.
Це те, що росло на голові в Риболюда.
Так, але це просто звичайна рослина.
Риболюди її використовують як камуфляж.
Без неї вони б іще більше нагадували рибу.
Це досі тебе засмучує?
Це вже починає набридати.
Гаразд. Хай буде по-твоєму.
Гадаю, можливо, зараз я зробив помилку в судженнях.
Гаразд. Готово.
КАША З ПЕРЕСІЯНИМ ЯЧМЕНЕМ
Марсіль, Сенші, ходімо поїмо.
Уже час?
Де ти спромігся дістати зерно?
Я зібрав його з тіл он тих шукачів пригод.
Що ти взагалі собі думав?
Гарне питання. Я знав, що Марсіль це не схвалить.
Але ти вже його приготував, тож.
Я негайно поїм!
Гм, у текстурі щось лускає.
Що це?
Певно, ікра.
Певно, вона була на водоростях.
Смачно.
Справді?
Я радий, що додав їх.
Ходімо зі мною.
Агов!
Це була ікра Риболюда, так?
Чув, Риболюди зазвичай відкладають ікру на водоростях,
які носять на голові, щоб захищати її абощо!
У чому справа?
Марсіль.
Смачно?
Так!
Сенші.
Це для тебе.
Я зробила мило з жиру Кельпі.
Жир Кельпі часто використовують у якості масла для волосся,
але можна використати й для одягу й посуду.
Можна його використати просто зараз?
Ще триває омилення, тож я не впевнена.
Я хочу спробувати.
Ти чимало старалася, щоб зробити його?
Гаразд.
Дякувати богу!
Тепер ми можемо йти далі разом.
Зрозуміло.
Коли до цього дійшло, я дещо зрозумів.
Ходити по воді насправді доволі приємно.
Дякую, Марсіль.
Мені трохи мила потрапило в око.
Залиште це на мене.
Я їх позбудуся!
Не треба!
-Стережіться! -Ай!
Я казав цього не робити!
Підводні вибухи вбивають забагато!
Що?
Рибу-Лезо можна тушкувати, смажити, готувати на парі,
сушити, коптити чи їсти сирою.
Вона смачна, хоч як її приготуєш.
Але вона є й джерелом їжі для інших монстрів.
Якщо її популяція зменшиться, це може зашкодити екосистемі підземелля.
Тож треба брати по одній за раз.
Що? Ти забагато просиш!
Як подумати, здається,
тут менше монстрів середнього розміру, ніж зазвичай.
Бачиш?
Однак я не можу з ними стримуватися.
Не тоді, коли нас намагаються вбити.
Якщо що, тут більше Риби-Леза, ніж зазвичай.
Не думаю, що через них треба перейматися.
Але що як монстри голодуватимуть?
Я не хочу померти, просто захищаючи їхню екосистему!
Ви надто швидко вирішуєте обрати простий шлях.
Що? Тоді спробуй битися з ними по одній.
Знаєш, це важко!
Ти маєш більше думати про екосистему…
Що відбувається?
Сенші!
У чому була справа? Вони просто минули нас.
Тебе поранено?
Сенші?
Щось наближається.
Що?
Це жарт, так?
Він занадто великий!
Кальмар?
Чи восьминіг?
Це Кракен!
Це від природи великий монстр,
а цей іще в кілька разів більший, ніж звичайні.
Як круто!
Що робитимемо?
Як діятимемо похапцем, він нас дістане!
Ми привернемо його увагу!
Покладаюся на Марсіль.
Знову магія?
Розслабся. Цього разу я вдарю по ньому.
Ось і він!
Не зупиняйтеся!
Просто там!
Я впоралася!
Не може бути! Його не поранено!
Зброя щонайбільше проріже верхній шар його шкіри.
Має бути магія, яку можна застосувати…
Марсіль!
-Використай знову свою магію. -Що?
Я не можу використовувати таку сильну магію раз-по-раз.
Ні.
Ця згодиться.
Я про те, що це твоя перша битва з Кракеном, так?
Ти хоч знаєш, що це за монстр?
-Ні. -Що?
Я мало знаю про Кракенів,
але я вже чистив кальмарів і восьминогів.
Стережися, Марсіль!
Він прямує до тебе!
Хода-Водою!
Щоб убити кальмара чи восьминога,
бийте прямо між очима!
Неймовірно.
Га?
Де Лайос?
Агов. Я ось тут.
Здається, це створіння поїдало всіх монстрів середнього розміру.
Обидвоє, ідіть до мене.
Вам хоч раз треба спробувати почистити головоногого.
Бийте кальмарів і восьминогів сюди, щоб влучно їх убити.
Кальмари й восьминоги смачні?
Не може бути! Ти їх ніколи не куштував?
Знаєш, вони дуже смачні!
Їх можна тушкувати, смажити, сушити, готувати на парі, коптити чи їсти сирими.
Вони смачні, хоч як їх приготуєш!
Я знаю гарне місце, тож я тобі його покажу наступного разу.
Можна зараз спробувати?
Я вирила собі могилу!
Ого, це так дивно!
Як мені це їсти?
Спробуймо посолити.
-Смердить. -Що ж!
На смак огидно гірке.
Аж рот сіпається.
Марсіль, ти справді це їси в різних стравах?
Ні, не їм! Це дивне непорозуміння!
Як прекрасно!
Великий паразит у великого монстра!
Фу, огидно!
Викинь його негайно!
Що тут за галас?
У більшості істот є хробаки-паразити.
І багато з них потрапляють до нас у їжу.
Не обов'язково було це казати!
Ну, якщо приготуємо, то можна буде з'їсти і його.
Ні!
Можна й так сказати.
Я сказала ні!
Спробуймо запекти з соусом.
Його чудовий запах аж засмучує!
Готово!
ЗАПЕЧЕНИЙ І ГЛАЗУРОВАНИЙ ГІГАНТСЬКИЙ ХРОБАК-ПАРАЗИТ
Смачно!
Не можу описати це словами, але він дуже м'який і смачний!
Він трохи слизький, але й доволі м'ясистий.
Смачно.
Непогано.
У нього неймовірний смак, який не схожий на звичайну рибу.
Хіба він не смачніший, ніж кальмар чи восьминіг?
Це не…
правда, певно.
Упевнений, він теж був би дуже смачним, хоч як його приготуєш.
Я його спробував сирим, але він непогано смакував.
Стривай, ти їв його сирим?
Зовсім трохи.
Він уже був мертвим, тож усе гаразд.
Риби їдять Кракена.
Це має допомогти монстрам середнього розміру повернутися.
Живіт…
Ой…
У чому справа? Ти в порядку?
Ну…
Як я й думав.
Лайосе, у тебе всередині паразит, що був у велетенському хробаку-паразиті.
Він такий же, який буває у звичайній рибі.
Я побачив одного, коли чистив хробака.
Не може бути…
Він не паразитуватиме в людині,
але він прогризає твій шлунок, а це може бути доволі болісно.
Ти можеш лише чекати, поки він помре.
Гадаю, я помру перший.
Чому б час від часу не лікувати його заклинанням?
Гарна ідея.
Але тепер я розумію.
Риболюди їдять Рибу-Лезо,
а Кракен їсть Риболюдів.
Ми перемогли Кракена
й дрібна риба живиться його плоттю.
Лайос з'їв хробака-паразита з Кракена,
а паразит у цьому хробаку зробив дірку в шлунку Лайоса.
Гадаю, з мого боку зухвало намагатися захистити екосистему.
Від самого початку ми вже частина кола життя підземелля.
Лайос спробував заговорити,
але жорстокий біль і нудота спустошили його розум.
Агонія, що ніби ножі різала його нутрощі,
тривала всю ніч.
І він поклявся більше ніколи не їсти хробака-паразита сирим.
Переклад субтитрів: Сергій Гнатенко