LABUŽNÍCI V KOBCE
Jsme zpátky!
- Není nad vzduch nad zemí. - Prosím.
Je ráno, nebo večer?
Ještě nesahejte na okno!
Narušíte teleportační kouzlo!
Kabru.
Zítra se mám hlásit u Vládce ostrova.
Chci, abys podpořil můj příběh.
Řekneš mu všechno?
Nemusíme zmiňovat přímo Laiose a jeho skupinu.
Jen nechci, aby Falin dál zabíjela.
Dobře.
Měl by sis odpočinout.
Podívej, Kuro!
Obrovská loď.
Jestlipak je plná boháčů?
To je zlé.
Toširo,
měli bychom vyrazit.
Co je ta bílá loď?
Loď západních elfů.
Vidíš tu ptačí figurku?
Říká se jim Kanárci.
Objeví se, když úroveň nebezpečí v kobce překročí jistou hranici.
Jejich úkolem je zkoumat kobky a ovládat je.
Prý na Vládce ostrova vyvíjejí tlak,
ale teď ještě přitvrdili.
Je to vůbec povolené?
Tato země patří vysokým lidem.
Krátce žijící rasy jsou pro elfy a trpaslíky jako děti.
A Vládce ostrova není moc zdatný ve vyjednávání.
Musíme si pospíšit.
Hej!
To jsi ty, Šuro.
Namari?
Kde je Falin?
Ale Laios a ostatní to ještě nevzdali.
Jistě.
Jedli „ty víš co“?
Jedli.
Přišli jsme navštívit Vládce ostrova.
To není možné.
Náhle přišli nějací důležití lidé, a on je od té doby uvnitř.
Už jsou to hodiny.
Jdeme pozdě.
Pojďme dovnitř.
To nemůžeme.
Jestli se elfové dostanou do kobky, je po všem.
Mé rodné město také prosperovalo díky kobce.
Ale jednoho dne se vyvalily příšery,
přišli elfové a mnoho lidí přišlo o život.
Proč musela moje rodina zemřít?
Moje matka dřela, aby mě vychovala sama.
Nezasloužila si takto zemřít.
Nechci, aby se to opakovalo.
Současný systém, ve kterém mají moc jen některé rasy,
škodí všem zúčastněným.
Omluvte nás.
Jdeme podat zprávu Vládci ostrova.
O co jde?
Jak vidíte, jsme uprostřed rozhovoru.
Žádáme vás, abyste odešli.
Týká se to současného stavu kobky.
Vyslechněte nás.
Nesmím se nechat zastrašit.
Pospěšte si.
Nedávno jsme při průzkumu kobky
narazili na člověka proměněného v příšeru.
- Cože? - Cože?
Sakra. Chiméra.
Jde to rychleji, než jsme čekali.
Vidíte? Co jsem vám říkala?
Věděla jsem, že nemůžeme jen tak čekat na odpověď!
Ať se okamžitě vylodí!
Na to nemáte právo!
Uklidni se, starouši.
Hranice jsou nepodstatné, když jde o životy.
Nemáte právo jednat se mnou jako se staroušem!
Tansu, proč jim nedovolíme, aby bylo po jejich?
Cože?
Jsem ohromen, můj pane.
Jste flexibilní a moudrý.
Otiskněte sem svou pečeť.
To nesmíte! To nemůžete!
Tím se to jen zhoršilo.
Kdybych jen…
dokázal převzít kontrolu nad kobkou,
neměl bych problém.
Ale nedokázal jsem to.
Tak jsem začal hledat způsoby, jak pomoci ostatním schopným dobrodruhům.
Ale většina z nich byla sebestředná a bezvýznamná.
Když jsem se rozhodl jít do kobky sám,
doslechl jsem se o sourozencích Tódenových.
Musí mít dobrý původ.
Má dobrý instinkt, ale je příliš velkorysý.
Stejně je divný.
Čím víc jsem ho sledoval, tím mi přišel zvláštnější.
Není nijak zvlášť silný, ale přesto se dostal do spodních pater.
Dával peníze pochybným lidem.
Jeho záhadná minulost.
Jeho zvláštní společníci.
Měl jsem ale takové tušení,
že tento muž má v osudu ostrova velkou roli.
Otázka je, jestli to je dobře nebo špatně.
Chtěl jsem si s ním promluvit osobně a udělat si vlastní názor.
Po setkání s ním jsem o tom přesvědčen.
Zajímají ho jen příšery.
Nedokáže uvažovat o budoucnosti ostrova.
Neměl by ji mít v rukou, ale jedno vím jistě.
Momentálně
je ze všech vysokých lidí nejblíže srdci kobky.
Možná je to jeho jediná šance.
Nesmím elfům dovolit, aby do toho zasáhli.
S ním si to vyřídím potom.
Už toho mám dost.
Dělejte, jak myslíte.
Můj pane!
Vydej rozkaz k vylodění.
Počkejte, prosím!
Rozvržení kobky, prostředí a typy příšer
procházejí drastickými změnami.
Je extrémně nestabilní.
Toho jsme si dobře vědomi.
Je to přirozený jev, když kobka roste.
Musíme to zastavit bez zbytečného otálení.
Je to jako rapidní růst člověka,
fáze, kdy vyžaduje nejvíc výživy.
O čem to mluvíš?
Před patnácti lety
mé rodné město kvůli kobce zaniklo.
Jmenovalo se Utaya.
Před patnácti lety?
To znamená…
Ty jsi to dítě, které přežilo to neštěstí?
Prý se tě tehdy ujala zástupkyně velitele.
To je pravda.
Pečovala o mě několik let.
Hm.
Musela tě zbožňovat, a přesto se z tebe stal dobrodruh.
Přál jsem si bojovat, ale stála mi v cestě rasová bariéra.
Ale chtěl jsem udělat vše pro to,
abych další podobné tragédii zabránil.
Obdivuhodné.
Máš na jídlo?
Měl bys ji občas navštívit a ukázat jí, jak se máš.
A?
Zmínil jsi výživu.
Jak jsi to myslel?
Vysvětli to.
Díky vašemu úsilí
se kobka v Utaye rychle zhroutila.
Ale mnoho vojáků a občanů přišlo o život.
Protože mrtví se proměnili v příšery
a jedli lidi zaživa.
Slyšel jsem, že bylo hodně vojáků, které přepadli zezadu.
I když tam vtrhnete plnou silou, dopadne to jako Utaya.
Navrhuji, aby byla kobka uzavřena.
Nesmíme ji krmit.
Jistě také nechcete kobku poškodit bojem.
Co ti lidé uvnitř?
Většina je v prvním patře.
Postupně je evakuujeme.
Každý má nějaké konexe.
Znám lidi, které mohu požádat o pomoc.
Nechte to na mně!
Jedl příšery,
když má takovou minulost?
Začněte s přípravami.
- Na vyšetřování. - Co?
Máš něco za lubem, že?
Když na tom trváš, uvidíme, co se dá dělat.
Pokud se něco stane, pošleme tam jednotky.
Je to jasné?
Ano.
Je jako míchaná vajíčka?
Prosím?
Říkala jsi, že duše jsou jako vajíčka.
Kdyby se dvě duše smísily,
jaký druh vajíčka by to byl?
Například
míchaná vajíčka jsou úplně něco jiného než volská oka.
Hele.
Nepřirovnala jsem duši k vejci,
abys mě chytal za slovo.
Opravdu?
Přišlo mi to jako příhodné přirovnání.
Nic nemá tolik vlastností jako vejce.
Vezměte si například teplotu, při které se sráží.
Bílek a žloutek se sráží při jiné teplotě.
Vejce lze šlehat, použít jako hydratační krém nebo lepidlo.
Zajímavá je jeho emulgační schopnost.
Ačkoliv se voda a olej přirozeně odpuzují,
vejce je za vhodných podmínek dokáží krásně spojit.
Tak.
Tak dobře.
Proč jsem přirovnala duše k vejcím?
Laiosi, podej mi ten chléb.
Hotovo!
VEJCE DUŠE BENEDIKT
Jak se to jí?
Vidličkou a nožem.
Žloutek a omáčku si naber chlebem.
Je to vynikající.
Izucumi,
můžeš přestat zírat do prázdna?
Nebo opravdu něco vidíš?
Ani ne.
Měla jsem pocit, že tam někoho cítím.
Co?
Možná to, co vidím, nejsou halucinace!
Co?
Když jsem měl nemoc z magie,
zmínil jsem, že mám vidiny a slyšiny, že?
Mám je pořád.
Celou dobu? Proč jsi nám to neřekl?
Hned by si myslel, že jsem blázen.
A neměl bych pravdu?
Jaké jsou to halucinace?
Někdo se mnou neustále mluví.
Nejdřív jsem těm slovům nerozuměl.
Ale časem se jeho hlas i podoba staly jasnějšími.
Bál jsem se, tak jsem se to snažil ignorovat, ale…
Takže jsi mě celou dobu slyšel.
Co říkal?
Zlobí se, protože jsem ho ignoroval.
Je bezpečné s tím mluvit?
Působí zlověstně?
Ano. Řekl bych, že ano.
Dobrý den.
Jak vám mohu pomoci?
Co říká?
Zlobí se, že ho považuji za zloducha.
Také říká:
„Nejste vděční, že jsem vás zachránil před kouzelníkem?“
Co?
Už si vzpomínám.
To se opravdu stalo, že?
Poděkuj mu za nás.
Chce, abychom se s někým setkali.
Co budeme dělat?
Doufám, že to není Smrtka.
No, jiné možnosti nemáme.
Dobře. Zaveď nás k té osobě!
Co?
Tohle místo…
Hej!
Pozor!
Jednorožec!
Nejste náhodou z venku?
Ne, byli jsme v kobce a…
Tohle je velká věc!
Pojďte se mnou!
Ty příšery jsou tak krotké.
Mají rozkaz nám neubližovat.
Ale vy cizinci jste jiní.
Mějte vždy u sebe věci z vesnice.
Izucumi, co se děje?
Má teleportační nemoc?
Možná ji začíná zmáhat únava.
To je Zlatý Zámek?
Jo.
Přivedli nás sem duchové.
To jsou zdejší obyvatelé?
Ano.
Ale dozvíte se to od člověka, s nímž se setkáte.
Taky nechápu, proč vybrali zrovna vás.
„Vybrali“?
Jsme tady.
Vydržte chvíli.
Pán odešel na bohoslužbu.
- To jsou oni. - Cože?
Tihle?
Zdá se, že jste měli trochu smůlu.
Udělejte si ve vesnici pohodlí, než se pán vrátí.
Zdá se, že se o vás všichni chtějí postarat.
Co vám ukážeme?
V téhle vesnici není moc k vidění.
To jsou všechno obyvatelé Zlatého Zámku?
Nejsou tu žádní starší lidé.
Chci vidět, kde máte příšery.
Rád bych viděl ta pole, která jsme minuli cestou sem.
Cože? To vás zajímá?
Jistě, vezmeme vás tam.
- Hurá! - Hurá!
Počkám tady.
Stejně nemůžeme nechat Izucumi samotnou.
Taky zůstanu.
To… to je Minotaur!
Samice?
To jsou naše dojnice.
Proč používáte příšery jako dobytek?
Co?
Normální dobytek se těžko shání.
Tohle je pěkné, dobře obdělávané pole.
Vesničané spotřebují všechnu úrodu?
Máme spoustu přebytků.
Ale bez polí nemáme co dělat.
Udržujeme je, abychom mohli žít stejně jako na povrchu.
Ach tak!
Izucumi, jsi v pořádku?
Zdá se, že jí aspoň není špatně.
Můžete nám věnovat chvilku?
Šaty?
Přesně tak!
Vyrábíme oblečení!
Obvykle je nosíme na střídačku,
ale je to jednotvárné, pořád ti samí lidé.
Ráda pomůžu.
Které vyzkoušíme?
Asi červené.
Omlouváme se,
možná pro tebe budou staromódní.
To určitě ne.
Tohle jsem úplně nečekala.
Asi se jim po tisíci letech mimo vnější svět změnila móda.
Teď vyzkoušej tohle!
To je dobré!
V pití jsem dost vybíravý,
ale tohle docela ujde.
Jsem poctěn.
Občas ho dávám orkům,
poslední várky jsou dost populární.
Je vynikající.
Nevyrábíš náhodou také víno?
Nedávno jsem začal.
Ale v porovnání s pivem, které vařím už 400 let,
to je složitější.
Už 400 let?
To je pivovar s tradicí!
Jaká jsi generace?
Začal jsem, když mi bylo 600 let, takže jsem první generace.
Aha.
Nechali mě podojit Minotaura!
To je super.
Detaily vynech.
To je neuvěřitelné!
Podařilo se jim vypěstovat příšery!
Jen se podívejte na tu ohromnou Dryádí farmu!
Mají čtyři bradavky jako kráva!
Je mi z toho zle.
Ale byla to úžasná zkušenost.
Dojení…
Když už jsme u toho, kde je Marcille a Izucumi?
Jak sis na ně vzpomněl?
Omlouvám se za čekání.
Co to máš na sobě? Až moc si to užíváš!
Tak to není!
Požádaly nás o to, a my nemohly říct ne.
Vybrala jsem ty nejméně divoké.
DIVOČINA
Marcille, ty…
Co je?
Proč se na tebe Izucumi tak lepí?
To tě zajímá?
To by mě taky zajímalo!
Jako by se vrátila do dětství.
Hm!
Ne!
Je tu několik bariér navrstvených na sobě.
Možná narušují něco uvnitř v Izucumi.
Protože je napůl příšera?
Jo.
Ještě nikdy jsem neviděla bariéru, která u příšer potlačuje agresi.
Kdybych to jen dokázala rozluštit.
Ale je tam moc neznámých písmen,
nevyřeším to přes noc!
Všechno, co se snažím studovat, je dnes cenzurované!
Ale je to tu vážně úžasné.
Za jiných okolností bych tu ráda zůstala navždy.
Já taky.
Omlouvám se za čekání.
Připravili jsme pro vás skromný pokrm.
Pojďte za mnou.
Všechny vás vítám.
Těšil jsem se, až vás poznám.
Jmenuji se Yaad.
Jsem vnuk Delgala, kterého jistě znáte.
Delgal!
Prosím, posaďte se.
Řeknu vám, proč jsem vás sem zavolal.
Obslužte je.
ZELENINA VE SLIZOVÉM ASPIKU HOVĚZÍ ŽEBÍRKA
RYBÍ SEKANÁ BRAMBORAČKA S KRÁLÍKEM
Co je to za maso?
Jistě. Na vaši speciální žádost
je to minotauří maso.
Také běžně jíte příšery?
Někteří ano, ale obvykle nejíme vůbec.
Částečně proto, že jsme ztratili chuť,
ale v první řadě necítíme hlad.
To je prokletí nesmrtelnosti, které na nás uvalil šílený kouzelník.
Proč to ten kouzelník udělal?
Kdo ví?
Když jsem byl dost starý, abych rozuměl,
nedokázal už normálně mluvit.
Ale o nás se nestarejte.
Dobrou chuť.
Sice necítíme hlad, ale těší nás sledovat ostatní jíst!
- Teď nemůžu říct, že nechci jíst! - Teď nemůžu říct, že nechci jíst!
Můj dědeček…
vyčítal si, že přivedl toho kouzelníka k černé magii.
Dlouho se tím trápil.
Nakonec se vydal na povrch požádat o pomoc.
Jak se na povrchu o dědečkovi mluví?
Slyšela jsem,
že se náhle vynořil z podzemního hřbitova poblíž vesnice.
Řekl, že je král padlého království
a nabídl celé království tomu, kdo toho šíleného kouzelníka porazí.
Pak se proměnil v prach.
Opravdu?
Alespoň je útěcha,
že byl osvobozen od utrpení.
Mnozí z vesnice odešli, aby kletbě unikli.
Nikomu se to ale nepodařilo.
Prostě přišli o své tělo.
Bez svých těl postupně ztratili identitu,
stali se z nich zlí duchové a nemohou se vrátit.
S některými jste se setkali.
- Ano! - Ano!
Pokropili jsme je svěcenou vodou
a udělali z nich sorbet!
Tak
proč jste nás sem pozvali?
Proroctví.
Proroctví?
Správně.
„Přijde člověk s okřídleným mečem,
který porazí šíleného kouzelníka a osvobodí nás.“
Okřídlený?
To znamená Kensuke?
Má křídla, ale…
Hm? Má na sobě lví hlavu.
Kdy se to stalo?
Okřídlený lev je strážným bohem tohoto království.
Šílený kouzelník ho uvrhl do hlubin žaláře.
Ale i dnes skrze sny předpovídá budoucnost a vede nás.
Můj dědeček také odešel na povrch kvůli proroctví.
Sire Laiosi,
to proroctví pokračuje takhle.
„Ten, kdo nese okřídlený meč, porazí šíleného kouzelníka
a stane se novým králem tohoto království.“
Máte špatného člověka!
Ten meč zvedl jen náhodou!
Nebyla to náhoda.
To, že je teď tady, naznačuje, že byl předurčen.
Sire Laiosi,
dáte nám své slovo?
Že toho šíleného kouzelníka porazíte
a osvobodíte nás.
Já…
Ehm…
Musím si to promyslet.
Prostě řekni ne.
Proč jim dáváš falešnou naději?
Nemůžu je jen tak odmítnout.
Kensuke,
kdy ses proměnil?
Možná se to stalo, když se ho zmocnili Uklízeči.
Byl jsem tak nervózní,
že jsem ani necítil chuť toho jídla.
Ty nestydatý parchante!
Jak ses to pro nás opovážil objednat?
Vlastně to skoro nemělo chuť.
Říkali, že nepotřebují jíst.
Proto neumí dobře vařit.
Přemýšlel jsem.
Nepotřebují pole ani nádobí.
Tak proč je mají?
Proč o ně po tisíciletí vytrvale pečují a myjí je?
Nejspíš je potřebují,
aby zůstali při smyslech a mohli žít.
Laiosi,
vzpomínám si, co jsi řekl veliteli orků.
Co?
Co jsem řekl?
Měl by ses na to vyspat.
Můžu tu taky zůstat?
Vyspi se v pokoji, který ti připravili.
Nechci být sama!
Izucumi se chová divně.
Posuň se.
Spi na zemi!
Měl studené ruce.
Překlad titulků: Tereza Wong