DELICIOUS IN DUNGEON
Am ajuns înapoi!
- Aerul de la suprafață e cel mai bun! - Așa.
E dimineață sau seară?
Nu atinge fereastra încă!
Să nu se întrerupă vraja de teleportare!
Kabru!
Mâine mă duc la raport la stăpânul insulei.
Vreau să susții și tu ce am să spun.
Vrei să-i spui totul?
Nu e nevoie să pomenim de Laios și de breasla lui.
N-aș vrea ca Falin să mai ucidă.
Bine.
Ar trebui să te odihnești bine azi.
Uite, Kuro!
E o navă imensă.
Mă întreb dacă are bogătași la bord!
E de rău.
Toshiro,
cred că ar trebui s-o ștergem în clipa asta.
Ce-i nava asta albă?
E o navă a elfilor de vest.
Vezi figurina aia de pasăre?
Li se spune Canari.
Apar când pericolul într-o temniță depășește un anumit nivel.
Misiunea lor e să investigheze temnițe și să preia controlul.
Se spune că stăpânul insulei primește ordine de la ei,
iar acum se pare că vor să ia măsuri.
E permis așa ceva?
Tărâmul acesta e al înalților.
Rasele care nu sunt longevive sunt ca pruncii pentru elfi și pitici.
Iar stăpânul insulei nu se pricepe la negocieri.
Ar fi bine să ne grăbim.
Hei!
Tu ești, Shuro!
Namari!
Unde-i Falin?
Laios și ceilalți o tot caută.
Așa.
Mâncau „știi tu ce”?
Da.
Am venit să vorbim cu stăpânul insulei.
Nu se poate.
Au venit niște vizitatori de seamă și de atunci n-a mai ieșit.
Au trecut ore bune.
Am întârziat.
Să intrăm!
Nu putem face asta.
Dacă elfii pun stăpânire pe temniță, s-a terminat.
Și orașul meu natal a prosperat datorită unei temnițe.
Dar într-o zi, monștrii au ieșit la suprafață,
apoi au venit elfii și mulți și-au pierdut viețile.
De ce a trebuit să moară familia mea?
Mama a muncit din greu să mă crească singură.
Nu merita să moară așa.
Nu vreau să se mai repete.
Sistemul actual, în care doar anumite rase sunt la putere,
e în dezavantajul tuturor.
Ne scuzați.
Am venit să dăm raportul stăpânului insulei.
Despre ce e vorba?
Cum vedeți, suntem în mijlocul unei discuții.
Vă rugăm să plecați.
E vorba de starea actuală a temniței.
Vă rugăm să ne ascultați.
N-am voie să mă las intimidat!
Treci la subiect!
Adineaori, când exploram temnița,
am dat de o ființă umană transformată în monstru.
- Ce? - Ce?
Fir-ar! O himeră!
Avansează mai repede decât credeam.
Vedeți? Ce v-am spus?
Știam eu că nu putem sta mult așteptând un răspuns!
Ordonă-le să acosteze imediat!
Nu ai dreptul la asta!
Calmează-te, bătrâne!
Granițele nu mai contează când sunt vieți în joc.
N-ai dreptul să mă tratezi ca pe un boșorog!
Tansu, ce-ar fi să-i lăsăm să facă ce vor?
Ce?
Sunt impresionat, stăpâne.
Ești flexibil și înțelept.
Te rog, pune-ți ștampila aici!
Nu! Nu face asta!
Asta va agrava situația!
Dacă aș fi putut…
să preiau conducerea temniței,
acum n-am avea probleme.
Dar n-a fost să fie.
Așa că am început să caut moduri de a ajuta alți aventurieri capabili.
Majoritatea însă s-au dovedit egocentrici și neputincioși.
Exact când voiam să intru în temniță,
am auzit despre frații Touden.
Sigur e dintr-o familie bună.
Are instincte bune, dar e prea altruist.
Oricum, e un tip ciudat.
Cu cât îl cercetam mai mult, cu atât părea mai ciudat.
Nu e foarte puternic, dar a ajuns cumva la nivelurile inferioare.
Ajută proscrișii cu bani.
Are un trecut misterios.
Tovarășii lui, ciudați.
Totuși, nu știu de ce, am avut o bănuială că acest om
ar putea juca un rol important în soarta insulei.
Întrebarea e dacă asta va fi bine sau rău.
Am vrut să vorbesc personal cu el și să-mi formez propria părere.
După ce am vorbit cu el, m-am lămurit.
Nu-i pasă decât de monștri.
E incapabil să se gândească la viitorul insulei.
N-ar trebui să ajungă pe mâinile lui, dar un lucru e sigur.
În momentul de față,
dintre toți înalții, el e cel mai aproape de inima temniței.
Ar putea fi singura lui șansă.
Nu-i pot lăsa pe elfi să se bage.
Va trebui să revin asupra lui mai târziu.
M-am săturat.
Fă cum poftești!
Stăpâne!
Dă ordinul să se întoarcă la mal!
Așteaptă, te rog!
Structura temniței, mediul și tipurile de monștri din ea
trec prin schimbări drastice.
E extrem de instabilă.
Suntem conștienți de asta.
E un fenomen natural în timpul extinderii unei temnițe.
Trebuie să-l oprim fără întârziere.
E ca un puseu de creștere,
o fază care necesită mai multă hrană.
Despre ce vorbești?
Acum 15 ani, orașul meu natal
a fost distrus din cauza unei temnițe.
Orașul se numea Utaya.
Acum 15 ani?
Asta înseamnă…
Tu ești puștiul care a supraviețuit tragediei?
Am auzit că vice-comandantul de atunci te-a luat la el.
Așa e.
Am fost în grija ei câțiva ani.
Așa.
Sigur te adora, tu totuși te-ai făcut aventurier.
Am visat să mă înrolez, dar bariera rasială mi-a stat în cale.
Totuși, am vrut să fac tot ce pot
ca să previn tragediile ca cea din orașul meu.
Admirabil!
Faci destul?
Ar trebui s-o mai vizitezi și să-i povestești despre tine.
Și?
Ziceai ceva de hrană.
Ce-i cu ea?
Continuă!
Mulțumită vouă,
temnița din Utaya s-a prăbușit repede.
Dar și-au pierdut viața mulți soldați și civili.
Morții s-au transformat în monștri
și devorau oameni de vii.
Mi s-a spus că mulți soldați au fost atacați din spate.
Chiar dacă atacați cu o armată mare, tot va fi ca în Utaya.
Propun să punem sigiliul pe temnița.
Nu-i voie s-o mai hrănim.
Sigur nu vreți să înfruntați temnița în luptă.
Și cei care sunt încă înăuntru?
Majoritatea sunt la primul nivel.
Îi vom evacua treptat.
Fiecare avem relații.
Cunosc oameni cărora le pot cere ajutorul.
Lăsați asta pe mine!
Tipul ăsta
mânca monștri, cu un astfel de trecut?
Hei, începe pregătirile!
- Pentru o anchetă. - Ce?
Ai un plan, nu-i așa?
Dacă asta vrei, să vedem ce-ți poate pielea!
Dacă se întâmplă ceva, trimitem trupe imediat.
E clar?
Da.
E ca o omletă?
Ce?
Odată ai zis că sufletele sunt ca ouăle.
Dacă două suflete s-ar amesteca,
ce fel de mâncare din ouă ar fi?
De exemplu,
omleta nu e ca ochiurile.
Ascultă!
N-am comparat sufletul cu un ou
ca tu să te joci cu cuvintele mele.
Așa?
Mi s-a părut o metaforă înțeleaptă.
Nimic nu e mai complex decât un ou.
De exemplu, temperatura de coagulare.
Albușul și gălbenușul se coagulează la temperaturi diferite.
Poate fi bătut, folosit pentru a unge ceva și pe post de adeziv.
E interesantă abilitatea sa de a emulsiona.
Deși apa și uleiul sunt natural opuse,
cu un ou, se amestecă frumos, în condiții potrivite.
Așa.
Ei bine…
De ce am asemuit sufletele cu ouăle?
Laios, adu-mi pâinea de acolo.
E gata!
OUĂ BENEDICT DIN SUFLETE
Cum se mănâncă?
Cu furculița și cuțitul.
Ia gălbenușul și sosul cu pâinea!
Firește, e delicios.
Izutsumi,
vrei să nu te mai tot uiți în jur?
Sau chiar vezi ceva?
Nu prea.
Doar mi s-a părut că simt o prezență.
Ce?
Poate că ceea ce văd nu e o halucinație!
Ce?
Nu demult, când am avut rău de mană,
ți-am spus că văd și aud lucruri, așa-i?
Așa e de atunci.
De atunci? De ce nu ne-ai spus?
Căci el ar fi tras concluzia că am o problemă cu capul.
Și n-aș fi avut dreptate?
Ce vezi când ai halucinații?
De fiecare dată, aud că îmi vorbește cineva.
La început, nu puteam distinge cuvintele.
Dar, cu timpul, vocea și forma sa au devenit mai clare.
Mi-era frică, așa că am încercat să le ignor, dar…
Deci m-ai auzit în tot timpul ăsta.
Ce-a zis?
E supărat pentru că l-am ignorat.
Pot vorbi cu el?
Pare malefic?
Da. Aș spune că da.
Salut!
Cu ce te pot ajuta?
Ce spune?
E supărat că-l tratez ca pe un demon.
Și mai spune:
„Nu sunteți recunoscători că v-am salvat de vrăjitor?”
Ce?
Acum îmi amintesc!
Chiar că s-a întâmplat, așa-i?
Mulțumește-i în numele nostru.
Vrea să cunoaștem pe cineva.
Ce să facem?
Sper că nu e un înger-al-morții.
Ei bine, nu prea avem încotro.
Bine! Du-ne la persoana respectivă!
Ce?
Locul ăsta…
Hei!
Feriți-vă!
Un inorog!
Voi veniți cumva de afară?
Nu, noi am fost în temniță și…
E un lucru mare!
Veniți cu mine!
Monștrii sunt foarte blânzi.
Au ordin să nu ne atace.
Dar cu voi, cei de afară, altfel stă treaba.
Nu vă putem lăsa să luați lucrurile din sat.
Izutsumi, ce-i cu tine?
Oare e rău de teleportare?
Poate că e epuizată.
Acela e Castelul de Aur?
Da.
Niște fantome ne-au arătat locul.
Fantomele locuiesc aici?
Da.
Dar vă va povesti persoana pe care o veți întâlni.
Nici eu nu înțeleg de ce ați fost aleși.
„Aleși”?
Am ajuns.
Așteptați puțin!
Stăpânul s-a dus la rugăciune.
- Ei sunt. - Ce?
Tipii ăștia?
Se pare că nu prea aveți noroc.
Faceți-vă comozi în sat până vine stăpânul.
Se pare că toată lumea vrea să vă țină bine.
Ce să vă arătăm?
Nu sunt multe de văzut în sat.
Toți locuiesc în Castelul de Aur?
Nu văd bătrâni pe aici.
Vreau să văd unde sunt ținuți monștrii.
Aș vrea să văd câmpurile pe lângă care am trecut pe drum.
Ce? Asta vă interesează?
Sigur, vă putem duce acolo.
- Ura! - Ura!
Eu o să aștept aici.
Oricum nu putem s-o lăsăm singură pe Izutsumi.
Rămân și eu.
Un minotaur…
Femelă?
Sunt vacile noastre de lapte.
De ce folosești monștri ca șeptel?
Ce?
Animale obișnuite nu prea se găsesc.
E un câmp frumos, îngrijit.
Toate produsele sunt pentru săteni?
De fapt, se irosește mult.
Dar fără câmpuri, n-am avea nicio activitate.
Le întreținem, așa putem imita stilul de viață de la suprafață.
Așa!
Izutsumi, ești bine?
Măcar nu pare să se simtă rău.
Te putem deranja puțin?
Rochii?
Exact!
Noi creăm haine!
De obicei, ne costumăm pe rând,
dar a devenit plictisitor, fiind doar noi.
M-aș bucura să vă fiu de ajutor.
Pe care s-o alegem?
S-o alegem pe cea roșie!
Ne cerem scuze,
s-ar putea să ți se pară demodate.
N-aș spune asta.
Nu e chiar ce mă așteptam.
Presupun că izolarea de exterior timp de un mileniu schimbă și moda.
Încearcă-le pe astea!
Ce bun!
Eu nu beau orice,
dar asta e bună.
Sunt onorată.
Uneori o servesc orcilor,
ultimele loturi au ieșit bune.
E foarte bună.
Faceți cumva și vin?
Am început de curând.
Dar, comparativ cu berea, pe care o fac de 400 de ani,
a fost complicat.
De patru sute de ani?
E o berărie cu tradiție!
Din care generație ești?
Am început când aveam 600 de ani, deci sunt din prima generație.
Înțeleg.
M-au lăsat să mulg un minotaur!
Ce tare!
Nu că m-ar interesa!
E incredibil!
Au reușit să cultive monștri aici!
Uite, ce fermă imensa de driade!
Au patru sfârcuri, exact ca vacile!
Mi se face rău.
Oricum, a fost o experiență uimitoare.
Mulsul unei…
Apropo, unde sunt Marcille și Izutsumi?
Cum de te-ai gândit la ele?
Scuze de întârziere.
Ce-i cu costumele astea? Cam exagerați!
Nu-i așa!
Ele au vrut, iar noi n-am putut refuza.
Am ales-o pe cea mai decentă, să știi.
INDECENTE
Marcille, tu…
Ce?
De ce e Izutsumi așa atașată de tine?
Asta vrei să știi?
Și eu mă întreb!
Parcă ar fi iar copil.
Tu!
Nu!
Sunt suprapuse mai multe bariere aici.
Poate interferează cu ceva din Izutsumi.
Fiindcă ea e pe jumătate monstru?
Da.
N-am mai întâlnit o barieră care să suprime agresivitatea monștrilor.
Aș vrea să pot descifra asta.
Dar sunt multe elemente necunoscute,
am nevoie de timp!
Tot ce încerc să studiez e cenzurat zilele astea!
Dar locul ăsta e uimitor.
Dacă n-am fi în situația asta, aș fi vrut să rămân pentru totdeauna.
Și eu.
Scuze de întârziere.
Deși modestă, v-am pregătit o masă.
Urmați-mă, vă rog!
Bine ați venit!
Abia așteptam să vă cunosc.
Mă numesc Yaad.
Sunt nepoata lui Delgal, cred că pe el îl cunoașteți.
Delgal…
Luați loc, vă rog!
O să vă povestesc de ce v-am chemat aici.
Servește-i!
LEGUME ÎN JELEU DE NĂMOL COASTE DE VITĂ
CHIFTEA DIN PEȘTE-SPADĂ SUPĂ DE IEPURE ȘI CARTOFI
Ce fel de carne e asta?
După cum a cerut grupul vostru,
e carne de minotaur.
Și voi consumați monștri în mod regulat?
Unii da, dar în general nu mâncăm deloc.
În parte, fiindcă avem simțul gustului slăbit,
dar, în primul rând, fiindcă nu simțim deloc foame.
Acesta e blestemul nemuririi pe care ni l-a aruncat vrăjitorul nebun.
De ce a făcut asta vrăjitorul?
Cine știe?
Când am ajuns la vârsta când să pricep,
el nu mai era în stare să poarte conversații cum trebuie.
Dar nu vă faceți griji pentru noi!
Poftă bună!
Poate că nu ne e foame, dar ne place să-i privim pe alții mâncând!
- Nu pot să zic că nu vreau să mănânc! - Nu pot să zic că nu vreau să mănânc!
Bunicul…
s-a învinovățit că l-a pus pe vrăjitor să se ocupe de magie neagră.
Asta l-a chinuit mult timp.
În cele din urmă, a ieșit la suprafață, căutând ajutor.
Ce se știe de bunicul meu la suprafață?
Din câte am auzit,
a apărut dintr-odată într-un cimitir de lângă un sat.
A spus că e domnul unui regat asuprit
și a oferit întregul tărâm celui care îl învinge pe vrăjitorul nebun.
Apoi s-a făcut pulbere.
Chiar așa?
Măcar e o alinare să știm
că a fost eliberat de suferință.
Mulți au părăsit satul, căutând să scape de blestem.
Dar niciunul n-a reușit.
Pur și simplu a dispărut carnea de pe ei.
Cum nu mai aveau corp, și-au pierdut treptat și identitatea,
s-au transformat în demoni și nu se mai pot întoarce aici.
Sigur ați întâlnit și voi câțiva.
Da!
I-am stropit cu agheasmă
și am făcut șerbet din ei!
Așadar,
din ce motiv ne-ai invitat aici?
Profeția.
Profeția?
Exact.
„Va veni unul cu o sabie înaripată,
care-l va învinge pe vrăjitorul nebun și ne va elibera.”
„Înaripată”?
Adică Kensuke?
Are aripi, dar…
Ce? Are pe ea un cap de leu!
Când s-a întâmplat asta?
Leul înaripat e zeul protector al regatului.
Vrăjitorul nebun l-a închis în adâncurile temniței.
Dar chiar și acum, prin vise, prezice viitorul și ne ghidează.
Și bunicul meu a ieșit la suprafață din cauza unei profeții.
Sir Laios,
profeția continuă așa:
„purtătorul sabiei înaripate îl va înfrânge pe vrăjitorul nebun
și va deveni noul rege al tărâmului.”
Îl confunzi cu cineva!
El a pus mâna pe sabia asta din întâmplare!
N-a fost o întâmplare.
Faptul că e aici acum demonstrează că așa a fost sortit.
Sir Laios,
ne promiți?
Că-l vei înfrânge pe vrăjitorul nebun
și ne vei elibera.
Eu…
Ei bine…
Te rog, dă-mi timp de gândire!
Refuză!
De ce le dai speranțe false?
Nu pot să-i refuz.
Kensuke,
când te-ai transformat?
Poate s-a întâmplat când au găsit-o curățătorii de temniță.
Eram atât de emoționat,
încât n-am simțit gustul mâncării pe care au pregătit-o.
Ticălos nerușinat!
Cum îndrăznești să ne ceri asta?
De fapt, abia dacă avea gust.
Au spus că nu au nevoie să mănânce.
De asta nu se pricep la gătit.
M-am tot gândit.
Atunci n-ar avea nevoie de câmpuri sau de vase.
Oare de ce le au totuși?
De ce le curăță și le întrețin de un mileniu?
Probabil că au nevoie de ele
ca să-și păstreze sănătatea mintală și să-și continue viața.
Laios,
îmi amintesc ce i-ai spus căpeteniei orcilor.
Ce?
Ce am spus?
Mai gândește-te o noapte!
Pot să stau și eu aici?
Dormi în camera pe care ți-au pregătit-o!
Nu vreau să fiu singură!
Și Izutsumi se poartă ciudat.
Dă-te mai încolo!
Dormi pe podea!
Avea mâinile reci.
Subtitrarea: Timea Ficzay