ПІДЗЕМЕЛЛЯ СМАКОТИ
Ми повернулися!
-Немає кращого за повітря з поверхні. -Ось так.
Зараз ранок чи вечір?
Поки не торкайся вікна!
Ти порушиш заклинання телепортації!
Кабру.
Завтра я доповім Господарю Острова.
Я хочу, щоб ти підтвердив мої слова.
Ти збираєшся йому все розказати?
Не потрібно окремо згадувати про Лайоса і його групу.
Я просто не хочу, щоб Фалін забрала ще життя.
Гаразд.
Тобі сьогодні слід добре відпочити.
Дивися, Куро!
Великий корабель.
Цікаво, чи купа там багатіїв!
Кепсько.
Тошіро,
думаю, ми негайно повинні піти.
Що це за білий корабель?
Це корабель ельфів із заходу.
Бачиш ту носову фігуру пташки?
Їх називають Канарками.
Вони з'являються, коли рівень небезпеки у підземеллі вищий за певний.
Їхнє завдання — досліджувати підземелля й брати їх під контроль.
Були чутки, що вони тиснуть на Господаря Острова,
але, здається, тепер вони взялися до справи.
Це взагалі дозволено?
Ця земля належить високоросликам.
Раси з коротким терміном життя для ельфів і гномів наче малеча.
А ще Господар Острова не надто добре веде переговори.
Нам слід поквапитися.
Агов!
Це ти, Шуро.
Намарі.
Де Фалін?
Однак Лайос із іншими ще не здався.
Зрозуміло.
Вони їли «сам-знаєш-що»?
Так.
Ми прийшли до Господаря Острова.
Нічого не вийде.
Раптом з'явився хтось важливий, і відтоді він там.
Уже минуло чимало часу.
Ми запізнилися.
Ходімо всередину.
Ми не можемо це зробити.
Якщо підземелля опиниться в руках ельфів, усе буде скінчено.
Моє рідне місто також процвітало завдяки підземеллю.
Та одного дня монстри вийшли на поверхню,
прийшли ельфи й багато хто втратив життя.
Чому моя родина мала померти?
Моя мама так тяжко працювала, щоб виростити мене самотужки.
Вона не заслуговувала на таку смерть.
Я не хочу, щоб таке знову трапилося.
Поточна система, у якій лише певні раси мають владу,
шкодить усім, хто в ній.
Пробачте.
Ми прийшли доповісти Господарю Острова.
У чому справа?
Як бачите, у нас дискусія в розпалі.
Підіть, будь ласка.
Це стосується поточного стану підземелля.
Прошу, вислухайте.
Не треба боятися.
Тільки швидко.
Ми тільки-но досліджували підземелля
й зустріли людину, яка перетворилася в монстра.
-Що? -Що?
Прокляття. Химера.
Усе йде швидше, ніж ми думали.
Бачите? Що я вам казала?
Я знала, що ми не можемо бездіяльно чекати на відповідь!
Накажи їм негайно зійти на берег!
У тебе немає на це прав!
Заспокойся, старий.
Кордони втрачають значимість, коли на кону життя.
У тебе немає права мене повчати!
Тансу, чому б нам не дозволити їм зробити по-своєму?
Що?
Я вражений, пане.
Ви поступливі й мудрі.
Будь ласка, поставте тут печатку.
Вам не слід! Ви не можете!
Це лише все погіршило.
Якби тільки…
у мене була здібність контролювати підземелля,
це було б не проблемою.
Але це вище моїх сил.
Тому я почав пошуки того, як допомогти іншим здібним шукачам пригод.
Але більшість із них виявилася самозакоханими й незначними.
Коли я вирішив сам узятися за підземелля,
я почув чутки про Тоуденів.
Певно, він із гарного тіста.
У нього гарні інстинкти, але він надто самовідданий.
Хай там як, він дивний.
Чим більше я про нього дізнавався, тим дивнішим він здавався.
Він не надто сильний, та якось дістався нижніх рівнів.
Він дає гроші тим, про кого ходять лише погані чутки.
Його таємниче минуле.
Його дивні компаньйони.
Але, з якоїсь причини, мені здавалося, що він
може зіграти значну роль у долі цього острова.
Питання в тому, чи буде це на краще, чи на гірше.
Мені кортіло поговорити з ним особисто й скласти власну думку.
І після довгоочікуваної розмови з ним я переконався.
Його цікавлять лише монстри.
Він не може розглядати майбутнє острова.
Він не має опинитися в його руках, але в одному я впевнений.
Наразі
серед усіх високоросликів він найближче до того, щоб досягти серця підземелля.
Можливо, це його єдиний шанс.
Тому я не можу дозволити ельфам втрутитися.
Доведеться почекати, щоб із ним розібратися.
З мене годі.
Робіть, як хочете.
Пане!
Віддай наказ зійти на берег.
Зачекайте, будь ласка!
План підземелля, середовище й типи монстрів у ньому
проходять разючі зміни.
Воно вкрай нестабільне.
Нам це добре відомо.
Це природне явище під час розширення підземелля.
Ми повинні покласти цьому край без зволікань.
Це схоже на стрибок росту людини,
фазу, що вимагає найбільшого живлення.
Про що ти говориш?
Уже 15 років тому моє рідне місто
було знищене через підземелля.
Це було місто під назвою Утая.
П'ятнадцять років тому?
Це значить…
Ти той малий, що пережив інцидент?
Чула, тебе прихистила тогочасна заступниця командира.
Саме так.
Вона кілька років про мене дбала.
Гмм.
Певно, любила тебе, та ти все одно став шукачем пригод.
Я мріяв устати до лав, але на заваді став расовий бар'єр.
Але я хотів робити, що можу,
щоб запобігти трагедії, як була в моєму місті.
Це гідно поваги.
Ти заробляєш собі на їжу?
Інколи навідуйся до неї й показуй, як у тебе справи.
І?
Ти згадував про харчування.
А що?
Продовжуй.
Завдяки вашим зусиллям
підземелля в Утаї швидко обвалилося.
Але загинуло багато солдатів і цивільних.
Бо мерці перетворилися в монстрів
та їли людей живцем.
Чув, на багатьох солдатів напали зі спини.
Навіть якщо ви підете великою силою, усе знову буде, як в Утаї.
Я пропоную запечатати підземелля.
Треба його не годувати.
Зашкодити підземеллю силою теж, певно, не те, чого ви хочете.
А як же ті, хто досі всередині?
Більшість із них на першому рівні.
Ми поступово їх евакуюємо.
У всіх є якісь зв'язки.
Я знаю тих, до кого можу звернутися по допомогу.
Дозвольте це владнати!
Цей хлопець
їв монстрів, хоча має таке минуле?
Гей, починайте приготування.
-До розслідування. -Га?
Ти щось замислив, чи не так?
Оскільки ти наполягаєш, подивимося, що ти можеш.
Якщо щось трапиться, ми негайно відправимо солдат.
Усе зрозуміло?
Так.
Це схоже на яєчню?
Га?
Якось ти порівнювала душі з яйцями.
Якщо дві душі змішалися,
що це було б за яйце?
Наприклад,
яєчня зовсім інакша, якщо дивитися згори.
Послухай.
Я обрала яйце, щоб пояснити душу,
не для того, щоб ти перекручував мої слова.
Справді?
Я подумав, що це доволі метка метафора.
Лише яйце має стільки властивостей.
Подумай, наприклад, про його температуру коагуляції.
Білок і жовток коагулюють за різної температури.
Його можна збити, використати для зволоження і як зв'язувач.
Цікава його емульгуюча властивість.
Хоча вода й олія — природні протилежності,
яйця можуть добре їх змішати за правильних обставин.
Ось так.
Ну…
Так, чому я порівняла душі з яйцями?
Лайосе, подай мені звідти хліб.
Готово!
ЯЙЦЯ ДУШ БЕНЕДИКТ
Як це їсти?
Використовуй виделку й ніж.
Набирай жовток і соус хлібом.
Звичайно, це смакота.
Ізуцумі,
може, припиниш витріщатися в нікуди?
Чи ти справді щось бачиш?
Не зовсім.
Мені здалося, що я когось відчула.
Що?
Може, те, що я бачу, не галюцинація!
Га?
Ну, того дня, коли в мене була слабкість від мани,
я говорив, що бачу й чую дещо, так?
Це тривало весь цей час.
Увесь цей час? Чому ти нам не казав?
Бо він швидко би дійшов до висновку, що в мене біда з головою.
А я помиляюся?
Які це галюцинації?
Я постійно чую, як хтось зі мною говорить.
Спершу я не міг розрізнити слова.
Але з часом і голос, і форма стали чіткішими.
Я боявся, тож намагався не звертати уваги, але…
То ти мене весь час чув.
Що воно щойно сказало?
Воно невдоволене, бо я його ігнорував.
Із ним безпечно розмовляти?
Воно здається злим?
Так. Якщо що, я б так сказав.
Привіт.
Чим я можу тобі допомогти?
Що воно каже?
Воно засмучене, що я ставлюся до нього як до нечисті.
А ще…
воно каже: «Хіба ви не вдячні, що я врятував вас від мага?»
Га?
Тепер я згадала!
Це справді трапилося, чи не так?
Подякуй від нашого імені.
Воно хоче, щоб ми з деким зустрілися.
Що нам робити?
Радше б це не була стара з косою.
Ну, у нас немає інших варіантів.
Гаразд! Веди нас до цієї людини!
Що?
Це місце…
Агов!
Стережися!
Єдиноріг!
Хлопці, ви часом не місцеві?
Ні, ми були в підземеллі й…
Це значна подія!
За мною!
Монстри такі ручні.
Їм наказано нам не шкодити.
Але ви, чужі, інакші.
Завжди будьте одягнені в речі з села.
Ізуцумі, у чому річ?
Це слабкість від телепортації?
Можливо, її доконала виснаженість.
Це Золотий Замок?
Так.
Нас сюди доправили якісь привиди.
Вони тут живуть?
Так.
Але про це ви послухаєте від того, з ким зараз зустрінетеся.
Я теж не зовсім розумію, чому вас було обрано.
«Обрано»?
Ми на місці.
Зачекайте трохи.
Господар пішов молитися.
-Це вони. -Що?
Вони?
Здається, вам трохи не щастило.
Почувайтеся в селі як удома, поки господар не повернеться додому.
Здається, усім усе одно кортить про вас подбати.
Що вам показати?
У цьому селі мало на що дивитися.
Вони всі мешканці Золотого Замку?
Я тут узагалі не бачу старших людей.
Хочу подивитися, де тримають монстрів.
Я б хотів оглянути поля, що ми проїхали дорогою сюди.
Що? Це вас цікавить?
Звісно, ми вас відведемо.
-Ура! -Ура!
Я зачекаю тут.
Ми все одно не можемо залишити Ізуцумі саму.
Я теж залишуся.
Мінотавр…
Жіноча особина?
Вони наші дійні корови.
Нащо використовувати монстрів як худобу?
Га?
Ну, звичайну худобу було важко дістати.
Це чудове, гарно доглянуте поле.
Жителі села з'їдають усе, що виростає?
Власне, чимало марнується.
Але нам нема чим зайнятися, окрім полів.
Ми обробляємо їх, щоб повторювати наш спосіб життя із поверхні.
О!
Ізуцумі, ти в порядку?
Принаймні, здається, їй не погано.
Гм, можна хвилинку твого часу?
Плаття?
Саме так!
Ми шиємо одяг!
Зазвичай ми наряджаємося по черзі,
але це стало рутиною із тими ж людьми.
Я радо допоможу.
Яке нам приміряти?
Думаю, червоне.
Вибач,
тобі вони можуть здатися старомодними.
Я б так не сказала.
Це не зовсім те, що я очікувала.
Гадаю, ізоляція від зовнішнього світу на тисячоліття змінила й моду.
Далі приміряй це!
Смакота!
Я доволі перебірливий у випивці,
але ця доволі гарна.
Це честь для мене.
Іноді я її подаю оркам,
і останні партії були доволі популярними.
Дуже смачно.
Ти, часом, вино не робиш?
Власне, лише нещодавно почав.
Але порівняно з елем, який я варю вже 400 років,
це дещо заплутано.
Чотириста років?
Це давня броварня!
У якому ти поколінні?
Я почав, коли мені було 600 років, тож я в першому поколінні.
Зрозуміло.
Мені дозволили подоїти Мінотавра!
Круто.
Тримай це при собі.
Це неймовірно!
Вони цілком успішно вирощують тут монстрів!
Тільки подивися на ту велику ферму Дріад!
У них по чотири соски, як у корів!
Від цього мені погано.
Хай там як, це був неймовірний досвід.
Подоїти…
До речі, де Марсіль й Ізуцумі?
Чому ти через це про них згадав?
Вибачте за очікування.
Що у вас за вбрання? Вам занадто весело!
Усе не так!
Нас попросили, а ми не могли відмовити.
Знаєте, я обрала найбільш скромне.
НЕ СКРОМНЕ
Марсіль, ти…
Що?
Чому Ізуцумі до тебе така прив'язана?
Ти це питаєш?
Мені теж цікаво!
Вона наче повернулася в дитинство.
Гмм!
Ні!
Тут багато бар'єрів, нашарованих один на одного.
Тож, можливо, вони якось впливають на дещо в Ізуцумі.
Бо вона напівмонстр?
Так.
Я ніколи раніше не зустрічала бар'єр, що знижує агресію монстрів.
Якби я тільки могла це розгадати.
Але тут стільки незнайомих символів,
що не можу це швидко зробити!
Усе, що я намагаюся вивчати, зараз під цензурою!
Але це місце справді неймовірне.
Якби не наша ситуація, я б радо тут залишилася навіки.
Я теж.
Перепрошую за очікування.
Хоча вона й скромна, але ми приготували вам їжу.
Прошу за мною.
Вітаю всіх.
Я чекав на зустріч із вами.
Мене звати Яаад.
Я онук Делгала, із ким ви маєте бути знайомі.
Делгала…
Прошу, сідайте.
Я розповім вам довгу історію про те, навіщо я вас сюди викликав.
Подавайте їм їжу.
ОВОЧІ В ХОЛОДЦІ ЗІ СЛИЗУ СТЕЙК ІЗ ЯЛОВИЧИХ РЕБЕР
ЗАПІКАНКА З РИБИ-ЛЕЗА СУП ІЗ КАРТОПЛЕЮ Й КРОЛИКОМ
Гм, що це за м'ясо?
Так. Як і просила ваша група,
це м'ясо Мінотавра.
Ви теж часто їсте монстрів?
Деякі так, але загалом ми взагалі не харчуємося.
Частково тому, що наше відчуття смаку притупилося,
але насамперед тому, що ми взагалі не відчуваємо голод.
Це прокляття безсмертя, яке на нас наклав божевільний маг.
Навіщо маг так учинив?
Хтозна?
Коли я подорослішав і почав щось уже розуміти,
він уже був не здатний вести належні розмови.
Але не переймайтеся цим.
Прошу, насолоджуйтеся їжею.
Може, ми не відчуваємо голод, але нам приємно бачити, як їдять інші!
-Тепер не можна сказати, що не хочу їсти! -Тепер не можна сказати, що не хочу їсти!
Мій дідусь…
звинувачував себе в тому, що обернув увагу мага на чорну магію.
Його це довгий час мучило.
Зрештою він пішов на поверхню по допомогу.
Ким мого дідуся вважають на поверхні?
З того, що я чула,
він раптом з'явився з-під підземного кладовища поблизу села.
Назвався королем занепалого королівства
й запропонував його будь-кому, хто може перемогти божевільного мага.
Потім він перетворився на пил.
Справді?
Принаймні втішає те, що я знаю,
що він звільнився від цього страждання.
Багато хто пішов із села у спробах утекти від прокляття.
Але нікому це не вдалося.
Вони просто втратили свою плоть.
Без тіл вони поступово втратили особистості,
перетворилися на злих духів і не можуть сюди повернутися.
Певно, ви їх зустрічали.
-Так! -Так!
Ми розвіяли їх святою водою
й зробили з неї шербет!
Тож,
навіщо запрошувати нас сюди?
Пророцтво.
«Пророцтво»?
Саме так.
«Прийде той, у кого меч із крилами,
що переможе божевільного мага й звільнить нас».
Із крилами?
Це він про Кенске?
У нього справді є крила, але…
Га? На ньому левова голова!
Коли це трапилося?
Крилатий Лев — божество-захисник цього королівства.
Божевільний маг заточив його в глибині підземелля.
Але навіть зараз, через сни, він пророчить майбутнє та вказує нам шлях.
Мій дідусь теж пішов на поверхню через пророцтво.
Пане Лайосе,
у пророцтві сказано наступне.
«Носій крилатого меча переможе божевільного мага
й стане новим королем цього королівства».
Ви помилилися людиною!
Він просто випадково взяв цей меч!
Це була не випадковість.
Сам факт того, що він зараз тут, указує на те, що так судилося.
Пане Лайосе,
ви нам пообіцяєте?
Що переможете божевільного мага
й звільните нас.
Я…
Гм…
Будь ласка, дозвольте над цим подумати.
Просто відмовся.
Навіщо давати їм хибну надію?
Я не можу просто їм відмовити.
Кенске,
коли ти пройшов свою трансформацію?
Може, це трапилося, коли до нього дісталися Прибиральники.
Я так нервував,
що не відчував смак їжі, яку вони приготували.
Безсоромний негіднику!
Як ти посмів просити від нашого імені!
Правду кажучи, смаку майже не було.
Вони згадували, що їм не треба їсти.
Саме тому їм бракує навичок у приготуванні їжі.
Я тут подумав.
Їм не мають бути в нагоді поля й страви.
То навіщо вони їм?
Чому вони старанно чистять і обробляють їх упродовж тисячоліття?
Певно, бо вони були для них засобом
зберегти глузд і продовжувати жити.
Лайосе,
я пам'ятаю, що ти сказав ватажку орків.
Га?
Що я сказав?
Ну, тобі слід переспати з цією думкою.
Можна я теж тут залишуся?
Спи в кімнаті, яку вони приготували тобі.
Я не хочу бути сама!
Ще й Ізуцумі дивно поводиться.
Посунься.
Спи на підлозі!
У нього були холодні руки.
Переклад субтитрів: Сергій Гнатенко