LABUŽNÍCI V KOBCE
Takže to nebyl jen mýtus!
To dávné padlé království skutečně existovalo!
Je to ryzí zlato.
Neuvěřitelné.
Hej!
Neměli bychom se vrátit na povrch?
Jestli to chceme prozkoumat, musíme se lépe připravit.
Přestaň plácat nesmysly.
Senši,
určitě ti v žilách koluje železo?
Nepřemáhej se.
Počkej tady.
Já chci také zlato!
Bál jsem se, že mě tam nechají, tak jsem lhal.
To místo se mi prostě nezdálo.
A i když ostatní měli ambice od začátku,
začali se tehdy chovat divně.
Oči se jim ve tmě leskly
a oni postupovali hlouběji, jako by je někdo vtahoval.
Pak to najednou začalo.
Co se stalo?
Příšera!
Z ničeho nic se objevila obří ptačí příšera
a zabila Totana!
Nejsou to jen staré trosky.
Je to kobka!
Když se z té hrůzy všichni vzpamatovali,
došlo nám, že jsme se ztratili.
Co když jsme tu uvízli?
Každá kobka má východ, který vede na povrch.
Uklidníme se a ten východ najdeme.
Bloudili jsme po kobce a vyhýbali jsme se příšerám.
Když jsme dostali žízeň, narazili jsme na pramen.
Když jsme byli vyčerpaní, objevily se pokoje k odpočinku.
Některé dokonce zlákala kráska v temnotě.
Nakonec nám došlo jídlo.
Když to takhle půjde dál, umřeme hlady.
Musíme najít něco k jídlu, i kdybychom měli bojovat.
Něco k jídlu?
I příšery se musí něčím živit.
Invare, Brigane!
Chraňte se pomocí štítů.
My s Nullem budeme příšery odhánět zbraněmi.
Senši…
Ty zůstaň tady a zmapuj tuto oblast.
Jdeme!
Zase se objevila ta ptačí příšera!
Ta zatracená věc je příliš rychlá.
Příště půjdu lovit s vámi!
Ne, jen nás budeš zdržovat.
Našli jsme jídlo.
Na, dej si.
I když jsem se nenadřel, dostal jsem hlad.
Cítil jsem se tak uboze.
Každodenní lov jídla se stal důležitějším než hledání východu.
Pták nám byl stále v patách.
S každým bojem nás bylo méně.
Nakonec jsme neměli co jíst
a museli jsme zabít koně.
Ten čtyřnohý orel… je nezaměnitelný.
Je to příšera jménem Gryf.
Proč si na nás tak zasedl?
Nevypadá, že by měl hlad.
Nejspíš ho jen baví zabíjení.
Příšery prý takové jsou.
Neboj.
Až se na nás příště vrhne, opečeme si ho a pochutnáme si na něm.
Tady. Buď Anne vděčný a jez.
Co je to s tebou,
že dáváš největší porci tomu neschopnému spratkovi?
Je mu jen 36 a potřebuje růst.
Jsme dospělí, musíme se o něj starat.
Nemůžeme si to dovolit!
Je s námi konec, když se nedokážeme postarat o další generaci!
Mám hrozný hlad.
Jestli mi v žilách skutečně proudí železo,
možná bych mohl jíst kameny.
Hej!
Máš někde schovanou zásobu jídla, co?
Nech toho! Co to do tebe vjelo?
Ten spratek!
Promluvíme si venku.
Děsíš Senšho.
- Kolikrát ti to mám říkat? - Zmlkni!
Ten křik byl čím dál hlasitější.
Slyšel jsem zvuky rvačky a několik výkřiků.
Najednou bylo děsivé ticho.
Co se stalo?
Kde je Brigan?
Zůstaň, kde jsi!
Nedívej se ven.
Zaútočil na nás Gryf.
Toho Gryfa jsem zabil, ale Brigan na místě zemřel.
Když jsem se podíval na Gillinovu hlavu,
měl na helmě důlek, jako by do ní byl zasažen tupým předmětem.
Sníme toho Gryfa.
Když ho vyčistíme a uděláme z něj polévku,
pár dní přežijeme.
Polévka z Gryfa uvařeného jen ve vodě páchla zvěřinou a maso bylo tuhé.
Chutnala hrozně.
Ale já jsem soustředěně žvýkal
a pomalu si ji vychutnával, nespěchal jsem.
Gillin řekl, že si potřebuje ulevit,
a nejistým krokem vyšel ven.
Už se nevrátil.
Zůstal jsem úplně sám.
Neměl jsem odvahu nakouknout za dveře
a nemohl jsem odejít.
Přežíval jsem na zbylém mase
a studoval jsem mapy, které jsem si nakreslil.
Nakonec jsem v symbolech vyrytých na zdech odhalil vzorec.
Když jsem konečně sebral odvahu vyjít z místnosti…
žádná těla tam nebyla.
Museli je sežrat různí tvorové.
Později mě zajali orkové
a nějaký čas mě drželi v zajetí ve své osadě.
Ale když jsem s nimi mluvil, ukázalo se, že jsou to slušní lidé.
Za to, že jsem je naučil starou trpasličtinu,
mě naučili rozlišovat jedlé a jedovaté houby
a jak se vypořádat s příšerami.
Díky tomu…
jsem se dostal zpátky na povrch.
Ale po tom všem
jsem nenašel sílu vrátit se domů.
Bydlel jsem poblíž kobky nebo v jejích horních patrech.
Nakonec se ke kobce připojilo město na povrchu
a dolů začali proudit dobrodruzi.
Stále mě tížilo,
jestli to maso, které jsem snědl, skutečně pocházelo z Gryfa.
Pokaždé, když jím, pronásleduje mě chuť té polévky.
Žádná jiná příšera takhle nechutnala.
Proto jsem před Gryfem utíkal.
Bojím se, že odhalím pravdu.
Netušila jsem…
Senši…
Tak proč toho Gryfa neochutnáš?
- Co? - Co?
Je hrozné,
aby ho po zbytek života při každém jídle ta vzpomínka pronásledovala.
Pokud bude chutnat stejně, uleví se mu.
A pokud bude chutnat jinak,
je to hrozné, ale aspoň už ho to nebude trápit.
Bude ho to trápit ještě víc.
Co je to s ním?
Co myslíš, Senši?
Máš pravdu.
Měl bych to zkusit.
Senši…
Tak dobře.
Uvaříme ho úplně stejně.
Maso jen nakrájíme a nebudeme ho nijak upravovat.
Protože horní část těla a spodní část těla mohou chutnat úplně jinak,
zkusíme obě.
Prostě to chceš sníst.
To je impozantní sval.
Není masožravec pro nic za nic.
Proč ten Gryf Senšiho skupinu tak neúnavně pronásledoval?
Zabíjel lidi, ale nezdálo se, že by je chtěl sežrat.
Ale měli koně.
Možná proto.
Gryfové mají koně rádi.
Ale proč na toho koně nezaútočil hned?
Netuším.
Dám vařit vodu.
Zbraněmi Gryfa jsou přední pařáty a zobák.
Nemůže na člověku udělat důlek jako od tupého předmětu.
Takže Brigana nejspíš nezabil Gryf.
Ale co ty tři další?
Stejně jako my jsme Gryfa považovali za Falin,
možná to byla úplně jiná příšera.
Existuje mnoho velkých okřídlených příšer.
Kokatrice, Bazilišek, Harpyje, Siréna,
Pegas, Simurg a Rok.
Která z těchto příšer má zbraň podobnou tupému předmětu?
Voda se vaří.
Uvaříme to jen takhle?
Přidáme další přísady?
Ne, to je vše.
Bude to bez chuti.
Bylo by fajn to trochu ozdobit.
Mimochodem, říkal jsi, že tě orkové naučili poznávat houby.
Ale tyhle houby vidíš poprvé?
Jo, nikdy jsem je neviděl.
Marcille, zbytek nechám na tobě.
- Co? Hej! - Co?
Došel jsi tak daleko a teď z toho chceš vycouvat?
Jsi vrtkavý!
Fajn, zapomeň na to.
Tohle Senšimu nepomůže.
Ne, dostali jsme se až sem, tak to zkusím.
Přijmu jakoukoliv pravdu, která mě čeká.
GRYFÍ POLÉVKA (VRŠEK) (SPODEK)
Hotovo.
Tohle…
chutná úplně jinak, než co jsem jedl ten den.
To, co jsem jedl tehdy, musel být…
Chceš říct…
To je v pořádku.
Spadl mi kámen ze srdce.
Gillin si zjevně přál, abych za každou cenu přežil.
Budu jeho přání ctít.
Laiosi, ty blbče!
Cos to provedl?
Gryfí maso chutná jako zvěřina a je tuhé.
Navíc má hroznou pachuť.
Přesně tak.
Senši toho dne nejedl gryfí maso.
Ale nebylo to ani lidské maso!
Napadl je Hipogryf, ne Gryf.
Hipogryf?
Na rozdíl od Gryfa, který má lví spodek,
je Hipogryf blízký příbuzný koně.
Nejspíš je pronásledoval, protože měli koně.
Možná byl zvědavý, nebo naštvaný.
Navíc má Hipogryf zbraň, kterou Gryf nemá.
Zadní nohy s kopyty.
Kopnutí by prorazilo kov a zanechalo by velkou díru.
Ujišťuji tě, Senši!
Pokud jsi ten den jedl Hipogryfa,
přirozeně by chutnal jinak než tato polévka.
Díky, Laiosi.
Uklidnil jsi mě.
I když se nedá zjistit, jak Hipogryf chutná.
Tak to zjistíme.
- Co? - Co?
Porovnáme to s hipogryfím masem.
Myslela jsem, že to uzavřeš slovy:
„Pravda zůstává nejistá, ale je tu záblesk naděje.“
Kde chceš Hipogryfa najít?
No,
jednoho Hipogryfa tu máme!
Určitě ho v kobce už museli vidět.
Proč jsme si ho nevšimli?
Protože jsme bojovali s Gryfem, který by v kobce vůbec neměl být.
Proč?
Protože přítomnost komplice vše zkomplikovala.
Komplice?
Podvržky.
Když nad tím tak přemýšlím, ta legenda pochází z tvého rodného města.
Slyšel jsi někdy o Podvržených dětech?
Jsou to děti vyměněné za příšery.
Dítě si jde hrát do lesa a domů se vrátí skřet v jeho podobě.
Dlouho se věřilo, že jde o druh magie.
Ale nedávno se zjistilo,
že je to dílo těchto houbovitých příšer.
Ti, kteří vkročí do kruhu, se změní.
Když to lidé zjistili,
tak ty houby vymýtili, a dnes jsou vzácné.
Kdo by je tu byl čekal.
Gryf Senšiho chytil, ale nesežral ho.
Ten kopanec, který zabil Známého.
Je pravděpodobné, že ten Gryf byl ve skutečnosti…
Zjistíme to.
Dejte gryfí maso mezi Podvržky.
To maso vypadá jinak.
Je prorostlé tukem a vypadá lahodně.
Dobře, uvaříme z něj polévku.
HIPOGRYFÍ POLÉVKA
Senši?
Chutě se liší podle podmínek a prostředí,
takže bych se tím netrápil.
Ne. Tak to není.
Už dlouho
jsem si přál tu polévku ochutnat znovu.
Děkuji vám všem.
Děkuji.
V téhle kobce žiju už dlouho, a něco mi došlo.
Tato kobka silně reaguje na lidské touhy,
ať už po bohatství, vědomostech, či slávě.
Vychází vstříc orkům, kteří od ní nic nežádají.
Ale jakmile po něčem zatoužíte, ukáže vám své tesáky.
Odteď
nebudete chtít jen zachránit Falin, ale také budete hledat
šíleného kouzelníka a Okřídleného lva.
Reakce kobky bude ještě tvrdší.
Přesto
vás toho mám ještě mnoho co naučit.
Vezmete mě s sebou?
Samozřejmě!
Tak jo, lidi!
Vyrážíme!
Jak se cítíte?
Je mi zima.
Možná to nezvládnu.
To musí být otrava jídlem, ne?
Snědli jsme všechno možné.
Ale nemůžeme si dovolit tu umřít.
Falin…
Jak dlouho jsem byl mimo?
Cítím se lehčí.
Otrava jídlem už pominula?
Dobře.
Měl jsem strach, že…
Co se to děje?
Marcille!
Podívej se na mě.
Přijde ti moje tělo divné?
Marcille se taky smrskla!
Senši, je to zlé!
Probuď se! Sen…
Co jsi zač?
Co je to za rámus?
Chil…
Pane Chilchucku?
Zdá se, že jsme šlápli na Podvržky.
Jak je to vůbec možné?
Přeměnily Gryfa na Hipogryfa.
S lidmi dělají tohle.
Teď jsem trpaslík.
Senši je elf.
Marcille je půlčík?
A Chilchuck je vysoký člověk.
Izucumi…
je pes.
Ne, to je kobold.
Kobold s kočičími ušima.
Jak
dostaneme naše těla zpátky?
Musíme jít po svých stopách.
Když se vrátíme mezi ty houby, budeme to zase my, že?
Myslím, že ano,
ale podívej se ven.
Cesta se změnila.
Když jsme leželi, celou dobu jsem se třásla.
Říkáš, že se třásla kobka, a ne já?
Nevím, jestli se dostaneme zpátky,
ale vraťme se k té nádrži.
Ta zavazadla jsou nějaká lehká.
Marcille, něco ti vezmu.
Díky.
Tohle tělo se mi líbí.
Ve tmě dobře vidím.
Možná bych i dokázal přeprat Namari.
Chilchucku, co tvoje tělo?
Mám pocit, jako bych byl zabalený v těžké a tlusté průsvitné membráně.
Takže máš otupělé smysly?
Jo.
Ale je to uklidňující.
Taky je fajn, že se na vás můžu dívat svrchu.
Počkat, tyhle dveře…
Sem jsme se chtěli dostat!
Nejhlubší místo, co?
Chtěli jsme se vrátit, ale šli jsme dál.
Někdo se tu utábořil.
Zdá se, že tu byli i jiní dobrodruzi.
Myslíš, že vědí, jak nás spravit?
Pochybuji, že těmi dveřmi prošli.
Možná už se teleportovali na povrch.
Co budeme dělat?
Co kdybychom
hledali Okřídleného lva takhle?
Co?
Zdá se, že nás kobka nechce pustit.
Než abychom ztráceli čas, bylo by jednodušší pokračovat.
Samozřejmě,
že až se vrátíme na povrch, určitě najdeme řešení.
Nenavrhuji, abychom takhle zůstali navždy.
To je absurdní!
Jen proto, že ses stal dlouhověkým…
Má pravdu.
Zatím se cítím docela v pohodě.
Co na tom, jak máme velké uši?
Řekněme, že půjdeme dál.
Co chcete udělat s těmi dveřmi?
Všichni říkají, že nejdou otevřít.
Myslíš, že je dokážeš odemknout, Chilchucku?
Nedřív bych musel najít zámek.
Myslím, že jsou ovládané magií.
Cítím v nich magii,
ale rozluštit je by vyžadovalo čas, vybavení a peníze.
Yaade, co s tím uděláme?
Pomoz nám, Okřídlený lve!
- Hej! - Hej!
Hej!
Laiosi, něco ti tam roste!
Kensuke?
Proč roste?
Myslel jsem, že ho ten chlad zabil.
Ty dveře…
Myslíš, že nám pomáhá Okřídlený lev?
Možná nám pomáhá Yaad.
Měli bychom jim poděkovat oběma.
- Díky, Lve nebo Yaade! - Díky, Lve nebo Yaade!
Tam! Něco se tam hýbe!
To je Chrlič!
Už se blíží!
Jak vidíte, Chrliče jsou pohyblivé kamenné sochy.
Když ho uhodíte, jen si ublížíte, tak dávejte pozor.
Tady nic nezmůžu.
Stáhnu se, abych jim nestál v cestě.
Co? Proč jde po mně?
Protože jsi nejvýraznější.
Jsi velký, měl bys taky bojovat.
Nebuď směšná! Nemůžu…
Chilchucku!
V pořádku! Nebyl to přímý zásah.
Marcille?
Všechno se duhově vlní.
To je nemoc z magie? Po jednom útoku?
To je zlé.
Izucumi, kryj Chilchuckovi záda.
Zůstaň!
Ne, Izucumi.
Nehýbej se, dokud neřeknu!
Ty hlasité zvuky a pach krve ji rozzuřily.
Když začne bojovat, nepřestane, dokud nebude mrtvá.
Senši, vezmi si hrnec!
Senši? Proč nic nedržíš?
Protože je to moc těžké.
To je jedno. Meč a hrnec jsou lehčí než normálně.
Tímhle tempem vyhraju sám.
Až na to…
jak to jen říct?
Tohle tělo…
je vážně náročné.
Sakra, prohrajeme.
Všichni ven!
Senši, vezmi Marcille a běžte za dveře.
Izucumi.
Jdi za zvonkem!
Chilchucku, vezmi si tu poklici!
Utíkej!
Ale ne.
Tohle tělo je vážně nepraktické.
A už není cesty zpět.
Nedá se nic dělat.
Doufejme, že tu ty houby někde porostou.
Tohle je skutečná trpasličí relikvie.
Rostou ty houby i tady?
Je vážně horko.
Možná bychom měli začít vařit.
Už chápu, proč Senši vždy začne z ničeho nic vařit.
Tohle tělo je vážně hladové.
Namari ale nikdy jen tak nazačala vařit.
Vaření je skvělé pro sebereflexi.
Uhněťte mouku, vodu, sůl a vejce
a nechte odpočinout.
Mezitím smíchejte nasekanou cibuli a další zeleninu s mletým masem
a dobře promíchejte.
Uválejte z odpočatého těsta dlouhý válec.
Nakrájejte na stejné díly
a každý natenko rozválejte.
Umístěte náplň na rozválené těsto a zabalte.
Zakruťte.
To je zvláštní.
Tichá práce mi pomáhá uklidnit se.
Nebude toho moc?
To se povedlo.
Hotovo.
VAŘENÉ HIPOGRYFÍ KNEDLÍČKY
Ten tvar je mi povědomý, ale ta vůně je úplně jiná.
Je to zvláštní.
Nejsou v nich brambory ani sýr?
U nás doma je obvykle smažíme.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Opatrně, nespal se.
Tos měl říct dřív!
Zdá se mi to,
nebo je to překvapivě dobré?
Ovlivňují rasové rozdíly i chuť?
Ne, myslím, že by to chutnalo každému.
Zvláštní, že?
Každá oblast a rasa mají různé způsoby přípravy knedlíčků,
ale všechny chutnají skvěle.
Jasně!
Jsou jako my.
I když je něco trochu jinak, pořád jsme to my.
Zvládneme to.
To jsem to pěkně shrnul, že?
Jen ve své hlavě.
Tohle místo je zvláštní.
Co to asi bylo?
Obranná pevnost, kterou postavili trpaslíci, ne?
Obranná?
Z dob, kdy spolu elfové a trpaslíci válčili.
To jste se ve škole neučili?
Předháněli se, kdo vyvině vyspělejší technologii,
což nakonec vedlo ke katastrofě.
Elfové a trpaslíci mají strach, že se historie bude opakovat,
proto odmítají technologie v kobce.
V této kobce se protíná mnoho kultur,
takže až přijdou elfové, dojde ke spoustě konfliktů.
Jo, tak nějak.
Když máme problém s elfy, můžeš s tím něco udělat, ne?
Co? Proč já?
Říkalas, že máma pracovala u dvora.
Nemáš žádné konexe?
No…
Ale no tak.
Teď je půlčík.
Jestli bude někdo vyjednávat s elfy, tak Senši.
Udělám, co budu moci.
Měli bychom hledat způsob, jak se vrátit.
- Souhlas. - Souhlas.
Překlad titulků: Tereza Wong