DELICIOUS IN DUNGEON
Det var ikke bare en myte!
Det gamle, faldne kongerige eksisterede faktisk!
Det er rent guld.
Utroligt.
Hør…
Skal vi ikke tage op til overfladen igen?
Hvis vi vil udforske, må vi være bedre forberedt.
Hold op med at vrøvle.
Senshi.
Er du sikker på, du har jern i årerne?
Pres ikke dig selv.
Vent her.
Jeg vil også have guld!
Jeg var bange for at blive efterladt, så jeg løj.
Stedet føltes ikke rigtigt.
Selvom mange i min gruppe var ambitiøse fra starten,
opførte de sig underligt dengang.
Deres øjne glimtede i mørket,
og de blev ved med at gå dybere og dybere ned, som om de blev trukket.
Så begyndte det pludselig.
Hvad skete der?
Et monster!
Et kæmpe fuglemonster dukkede op ud af det blå
og dræbte Totan!
Det er ikke bare ruiner.
Det er blevet til en labyrint!
Da frygten havde fået alle til at blive sig selv igen,
indså vi, at vi var faret vild.
Hvad hvis vi er fanget her?
Alle labyrinter har en vej til overfladen.
Lad os bevare roen og lede efter udgangen.
Vi blev ved med at vandre rundt i labyrinten og undgå monstre.
Underligt nok, når vi blev tørstige, faldt vi over kilder.
Når vi var udmattede, dukkede der rum op, hvor vi kunne hvile os.
Nogle blev endda fristet af en smuk kvinde i skyggerne.
Til sidst løb vi tør for mad.
Hvis vi fortsætter sådan her, sulter vi og dør.
Vi må finde noget at spise, selv hvis det betyder at kæmpe.
Noget at spise?
Selv monstre må leve af noget.
Invar, Brigan!
Brug jeres skjolde til at holde vagt.
Null og jeg vil afværge monstre med vores våben.
Senshi.
Du bliver her og arbejder på at kortlægge området.
Kom med!
Fuglemonstret dukkede op igen!
Den pokkers ting flyver for hurtigt væk.
Jeg tager med på næste madjagt!
Nej, du sinker os bare.
Vi har fundet mad.
Her, tag det her.
Selvom jeg ikke anstrengte mig, blev jeg stadig sulten.
Jeg følte mig så ynkelig.
Vores daglige jagt på mad blev vigtigere end at finde udgangen.
Fuglen fulgte ubarmhjertigt i hælene på os.
For hver kamp svandt vores antal ind.
Endelig, uden andet at spise,
måtte vi dræbe vores hest.
Den firbenede ørn… Der er ingen tvivl.
Det er et monster, der hedder en grif.
Hvorfor er den så fikseret på os?
Den virker ikke sulten.
Den nyder nok bare spændingen ved at dræbe.
Sådan er monstre.
Bare rolig.
Næste gang den kommer, steger vi den hel og spiser den.
Her. Vær Anne taknemmelig, og spis op.
Hvad er der med dig?
Hvorfor give den største portion til den uduelige lømmel?
Han er kun 36 og skal stadig vokse.
Som voksne er det vores pligt at tage os af ham.
Det har vi ikke råd til!
Det er slut, når vi ikke længere kan tage os af den næste generation!
Jeg er så sulten.
Hvis der virkelig flyder jern i mine årer,
mon jeg så kan gumle på sten.
Hov!
Du har et skjult forråd af mad, ikke?
Stop det! Hvad går der af dig?
Den lømmel!
Lad os tale om det udenfor.
Du skræmmer Senshi.
-Hvor tit skal jeg sige det? -Dig! Hold kæft!
Råberiet blev højere og højere.
Jeg hørte lyden af håndgemæng og et par skrig.
Så blev der uhyggeligt stille.
Hvad skete der?
Hvor er Brigan?
Bliv der!
Kig ikke udenfor.
Vi blev angrebet af griffen.
Jeg dræbte den, men Brigan døde øjeblikkeligt.
Da jeg så på Gillins hoved,
var der en bule i hans hjelm, som om den var blevet ramt af en stump genstand.
Lad os spise griffen.
Hvis vi renser den og laver suppe af den,
kan vi overleve et par dage mere.
Griffesuppen, der var kogt med vand, lugtede af vildt, og kødet var sejt.
Det smagte forfærdeligt.
Men jeg tyggede omhyggeligt
og drak langsomt, jeg tog mig god tid.
Gillin sagde, han skulle på toilettet,
og gik usikkert udenfor.
Men han kom aldrig tilbage.
Jeg var helt alene.
Jeg manglede modet til at kigge uden for døren,
og jeg kunne ikke forlade rummet.
Jeg overlevede på kødet, der var tilbage
og stirrede på de kort, jeg havde tegnet.
Til sidst bemærkede jeg et mønster i de indgraverede symboler på væggene.
Da jeg endelig tog mod til mig og gik ud af rummet…
…var der ingen lig at finde.
De må være blevet ædt af forskellige væsner.
Senere blev jeg fanget af orker
og holdt fanget i deres bosættelse i et stykke tid.
Men da jeg prøvede at kommunikere med dem, viste de sig at være venlige.
I bytte for at lære dem det oldgamle dværgesprog,
lærte de mig at skelne mellem spiselige og giftige svampe,
og hvordan man håndterer møder med monstre.
Og sådan…
…kom jeg op til overfladen.
Men efter alt det, der var sket,
kunne jeg ikke vende tilbage til min hjemby.
Så jeg boede nær labyrinten eller på de øverste niveauer.
Til sidst tilsluttede byen på overfladen sig med labyrinten,
og mange eventyrere begyndte at vove sig ned.
Det, der tyngede mig,
var, om det kød, jeg spiste, virkelig kom fra griffen.
Hver gang jeg spiser, hjemsøges jeg af smagen af den suppe.
Intet andet monster smagte som den.
Derfor flygtede jeg fra griffen.
Jeg er bange for at opdage sandheden.
Jeg anede det ikke.
Senshi.
Hvorfor spiser du så ikke griffen?
-Hvad? -Hvad?
Det er forfærdeligt for ham
at være hjemsøgt af det minde, hver gang han spiser resten af livet.
Hvis det smager ens, kan han slappe af.
Og hvis det er helt anderledes,
er det en skam, men i det mindste vil det ikke plage ham mere.
Det vil plage ham endnu mere.
Hvad er der med ham?
Hvad synes du, Senshi?
Du har ret.
Jeg bør prøve det.
Senshi?
Godt så!
Lad os genskabe tilberedningen så tæt på som muligt.
Vi skærer kødet ud uden at gøre meget ved det.
Da overkrop og underkrop måske smager helt forskelligt,
skærer vi fra begge.
Du vil bare spise det.
Det er nogle imponerende muskler.
Den er ikke kødæder uden grund.
Hvorfor jagtede griffen Senshi og hans gruppe så ubønhørligt?
Den dræbte måske folk, men den gad vist ikke spise dem.
Men de havde en hest.
Måske er det derfor.
Griffer har en forkærlighed for heste.
Men hvorfor gik den så ikke efter hesten først?
Aner det ikke.
Jeg koger noget vand.
Griffens våben er dens kløer og næb.
Den kan ikke efterlade en bule, som var du ramt af en stump genstand.
Så det, der dræbte Brigan, var nok ikke en grif.
Men hvad med de andre tre?
Ligesom vi forvekslede Falin med en grif,
var det måske et helt andet monster.
Der er mange store monstre med vinger.
Cockatricer, basilisker, harpyer, sirener,
pegasusser, simurgher og rokker.
Hvilket af disse har et våben, der ligner en stump genstand?
Vandet koger.
Lader vi det bare koge?
Skal vi tilføje andre ingredienser?
Nej, det er alt.
Det bliver en kedelig suppe.
Det ville være rart med lidt garnering.
Forresten, du nævnte, at orkerne lærte dig at skelne mellem svampe.
Men er det første gang, du ser disse svampe?
Ja, jeg har aldrig set dem før.
Marcille, jeg overlader resten til dig.
-Hvad? Hallo! -Hvad?
Du er kommet så langt, og nu bakker du ud?
Så ustyrlig!
Fint, så glem det.
Det hjælper alligevel ikke Senshi.
Nej, vi er kommet så langt, så lad mig prøve.
Jeg accepterer den sandhed, der venter mig.
GRIFFESUPPE (OVERKROP) (UNDERKROP)
Det er færdigt.
Det…
smager slet ikke som det, jeg fik den dag.
Det, jeg spiste dengang, må have været…
Du mener…
Det er okay.
En byrde er løftet fra mine skuldre.
Gillin må have ønsket, at jeg overlevede uanset hvad.
Jeg fortsætter med det ønske.
Laios, din idiot!
Hvad har du gjort?
Griffekød smager af vildt og er sejt.
Og eftersmagen er forfærdelig.
Nemlig.
Senshi spiste ikke griffekød den dag.
Men det var heller ikke menneskekød!
Det, der angreb dem, var en hippogrif, ikke en grif.
En hippogrif?
I modsætning til en grif, som er halvt løve,
er en hippogrif nært beslægtet med en hest.
Den jagtede dem nok, fordi de havde en hest.
Måske var den nysgerrig eller i løbetid.
Og en hippogrif har et våben, en grif mangler.
Bagben med hove.
Dens spark kan rive gennem metal og efterlade et stort hul.
Jeg forsikrer dig, Senshi!
Hvis det, du spiste den dag, var en hippogrif,
er det kun naturligt, at den ville smage anderledes.
Tak, Laios.
Det har jeg det lidt bedre med at høre.
Selvom vi ikke kan bekræfte, hvordan en hippogrif smager.
Så lad os finde ud af det.
-Hvad? -Hvad?
Lad os sammenligne det med hippogrifkød.
Jeg troede, du ville afslutte med noget i stil med:
"Sandheden er uvis, men nu er der et glimt af håb."
Hvor finder vi overhovedet en hippogrif?
Tja,
vi har en hippogrif lige her!
Der må have været rapporter om en i labyrinten.
Hvorfor så vi dem ikke?
Fordi vi kæmpede mod en grif, der ikke burde være i labyrinten.
Hvorfor det?
Fordi tilstedeværelsen af en medskyldig komplicerede tingene.
En medsammensvoren?
Skiftinge.
Nu jeg tænker over det, kommer legenden fra din hjemby.
Har du hørt om skiftinger?
Det er et fænomen, hvor børn byttes ud med monstre.
Et barn, der leger i skoven, vender hjem som en identisk trold.
I lang tid troede man, de var en slags magi.
Men for nylig
er det blevet opdaget, at det er disse svampelignende monstres værk.
De, der træder ind i en ring af dem, gennemgår en diskret forandring.
Da folk fandt ud af det,
udryddede de svampene, og nu er de sjældne.
Tænk, at vi fandt dem her.
Griffen fangede Senshi, men spiste ham ikke.
Det skarpe spark, der dræbte følgesvenden.
Det er sandsynligt, at griffen, vi kæmpede mod, faktisk var…
Lad os finde ud af det.
Læg griffekødet i en skiftingeheksering.
Kødet ser anderledes ud.
Det er marmoreret med fedt og ser lækkert ud.
Okay, lad os lave suppe af det.
HIPPOGRIFFESUPPE
Senshi?
Smagen kan variere afhængig af forhold og miljø,
så jeg ville ikke bekymre mig…
Nej. Det er ikke det.
Jeg har længe villet
smage suppen igen.
Tak, alle sammen.
Tak.
At bo i denne labyrint i lang tid har fået mig til at indse noget.
Labyrinten reagerer stærkt på en persons ønsker.
Hvad enten det er rigdom, viden eller berømmelse.
Den huser orker og den slags, der ikke ønsker noget af den.
Men når du begærer noget, viser den tænder.
Fra nu af
vil du ikke kun forsøge at redde Falin, du vil også lede
efter den gale troldmand og den bevingede løve.
Labyrintens reaktion vil blive endnu voldsommere.
Men alligevel
er der mange ting, jeg vil lære jer.
Vil I tage mig med?
Selvfølgelig!
Okay, allesammen!
Lad os komme afsted!
Hvordan har I det?
Jeg fryser.
Jeg klarer den måske ikke.
Det må være madforgiftning, ikke?
Vi har spist alt muligt.
Men vi har ikke råd til at dø her.
Falin.
Hvor længe var jeg bevidstløs?
Jeg føler mig lettere.
Er madforgiftningen væk?
Godt.
Jeg var bange for…
Hvad sker der?
Marcille.
Se på mig.
Ser min krop mærkelig ud?
Marcille er også krympet!
Senshi, det her er slemt!
Vågn op! Sen…
Hvem er du?
Hvad er det for en larm?
Chil…
Chilchuck?
Vi har vist trådt på nogle skiftinger.
Hvordan er det muligt?
De forvandlede en grif til en hippogrif.
De kan gøre det ved folk.
Jeg er dværg nu.
Senshi er en elver.
Marcille er en halvfod?
Og Chilchuck er en høj mand.
Izutsumi…
Er en hund.
Nej, jeg tror, det er en kobold.
En kobold med katteører.
Nå,
hvordan får vi vores kroppe tilbage?
Vi må gå samme vej tilbage.
Træder vi ind i en svampering, forandrer vi os igen, ikke?
Det er min antagelse,
men se udenfor.
Det har ændret sig.
Mens vi lå i sengen, kunne jeg ikke holde op med at ryste.
Siger du, at det var labyrinten, og ikke min krop, der rystede?
Jeg ved ikke, om vi kan nå tilbage,
men lad os gå tilbage til reservoiret.
Bagagen føles meget let.
Marcille, jeg bærer nogle af dine ting.
Tak.
Jeg kan lide denne krop.
Jeg kan se godt i mørke.
Måske kan jeg endda slå Namari i armlægning nu.
Chilchuck, hvordan har din krop det?
Det føles, som om jeg er omsluttet af en tung, gennemsigtig og tyk membran.
Så dine sanser er sløve?
Ja.
Men det er underligt beroligende.
Og det er også rart at kunne se ned på jer.
Vent, er denne dør…
Det var her, vi skulle hen!
Det dybeste punkt?
Vi ville vende om, men endte med at gå videre.
Nogen har slået lejr her.
Der har vist været andre eventyrere her.
Tror du, de ved, hvordan vi kan løse det her?
Jeg tvivler på, de er gået gennem denne dør.
Måske er de allerede teleporteret op til overfladen.
Hvad gør vi så?
Jeg har tænkt…
Skal vi ikke fortsætte med at lede efter løven sådan her?
Hvad?
Labyrinten virker ikke tilbøjelig til at løslade os.
I stedet for at gøre modstand, er det måske hurtigere at fortsætte.
Selvfølgelig,
når vi kommer op til overfladen, er der nok masser af løsninger.
Jeg foreslår ikke, at vi forbliver sådan her for evigt.
Det er absurd!
Bare fordi du nu kan leve længere…
Han har en pointe.
Jeg har ikke oplevet noget besvær indtil videre.
Og hvad så, hvis størrelsen på vores ører er lidt anderledes?
Så lad os fortsætte.
Hvad er planen med døren?
Alle brokker sig, fordi den ikke vil åbne, ikke?
Kan du låse den op, Chilchuck?
Tja, så skal den have en lås.
Jeg tror, den fungerer med magi.
Jeg kan mærke magi flyde gennem den,
men det vil kræve tid, udstyr og penge at afkode den.
Yaad, hvad gør vi ved det her?
Hjælp os, bevingede løve!
-Hallo! -Hallo!
Hallo!
Laios, der vokser noget!
Kensuke!
Hvorfor vokser det?
Jeg troede, kulden havde dræbt det.
Døren…
Tror du, den bevingede løve hjælper os?
Det kan være takket være Yaad.
Vi bør takke dem alligevel.
-Tak, løve eller Yaad! -Tak, løve eller Yaad!
Der! Jeg så noget bevæge sig!
Gargoiler!
Her kommer de!
Som I kan se, er gargoiler levende stenstatuer.
At slå dem vil kun skade dig, så pas på.
Jeg kan intet gøre her.
Jeg trækker mig, så jeg ikke går i vejen.
Hvad? Hvorfor kommer den efter mig?
Fordi du skiller dig mest ud!
Du er stor, så du bør også kæmpe!
Vær ikke latterlig! Jeg kan ikke…
Chilchuck!
Det er okay. Det var ikke en fuldtræffer.
Marcille?
Det hvirvler med regnbuefarver.
Er det mana-syge? Med kun ét angreb?
Det er slemt.
Izutsumi, dæk Chilchuck.
Bliv!
Nej, Izutsumi.
Rør dig ikke, før jeg siger til!
De høje lyde og lugten af blod gør hende ophidset.
Begynder hun at kæmpe, stopper hun ikke, før hun er død.
Senshi, tag gryden!
Senshi. Hvorfor holder du ikke noget?
Fordi den er for tung.
Glem det. Sværdet og gryden føles lettere end normalt.
I dette tempo kan jeg vinde alene.
Bortset fra…
hvordan skal jeg sige det?
Denne krop
er virkelig udmattende!
Pokkers, vi taber.
Kom ud herfra, alle sammen!
Senshi, bær Marcille og gå om bag den dør.
Izutsumi.
Følg klokken!
Chilchuck, tag grydelåget!
Løb!
Åh nej.
Denne krop er virkelig ubelejlig.
Og der er ingen vej tilbage nu.
Der er ikke noget at gøre.
Lad os håbe, svampene vokser forude.
Det er et ægte dværgrelikvie.
Vokser svampene også her?
Det er meget varmt.
Måske skulle vi lave mad.
Nu forstår jeg, hvorfor Senshi altid laver mad ud af det blå.
Denne krop bliver meget sulten.
Men jeg har aldrig set Namari begynde at lave mad tilfældigt.
Madlavning er perfekt til selvrefleksion.
Ælt mel, vand, salt og æg grundigt sammen,
og lad det så hvile.
Kombiner hakkede løg og andre grøntsager med hakket kød,
og bland det godt.
Form dejen til et langt stykke.
Skær den i lige store stykker.
Rul hvert stykke til tynde plader.
Læg fyldet på dejen, og pak den ind.
Pak videre.
Det er underligt.
At arbejde i stilhed beroliger mig.
Laver vi ikke for meget?
Det blev rigtig godt.
Det er færdigt.
KOGTE HIPPOGRIFDUMPLINGS
Formen er bekendt, men lugten er helt anderledes.
Det er lidt sært.
Ingen kartofler eller ost i?
I min hjemby steger vi dem normalt.
-Lad os spise. -Lad os spise.
Pas på, du ikke brænder dig.
Sig det først!
Er det bare mig,
eller smager det overraskende godt?
Påvirker ens race også ens smag?
Nej, jeg tror, alle ville synes, det smagte godt.
Det er sært, ikke?
Hver region og race har forskellige måder at lave dumplings på,
men de smager alle lækkert.
Nemlig!
Det er ligesom os lige nu.
Selvom nogle ting har ændret sig, er vi stadig os selv.
Vi får det til at fungere.
Det er en god afslutning, ikke?
Kun i dit hoved.
Nå, men det her sted er sært.
Gad vide, hvad det var.
Det er en forsvarsborg bygget af dværge, ikke?
Forsvar?
Fra dengang elverne og dværgene var i krig.
Lærte du ikke om det i skolen?
De konkurrerede om at udvikle mere avanceret teknologi,
men det endte med en katastrofe.
Elvere og dværge er bange for, at historien gentager sig,
og derfor er de så vanskelige omkring teknologi i labyrinten.
Især i denne labyrint krydser mange kulturer hinanden,
så jeg tror, vi får mange konflikter, når elvere griber ind.
Ja, angående det.
Hvis vi får problemer med elverne, kan du gøre noget ved det, ikke?
Hvad? Hvorfor mig?
Du sagde, din mor arbejdede ved hoffet.
Har du ikke forbindelser?
Tja…
Så, så.
Hun er en halvfod nu.
Hvis nogen skal forhandle med elverne, er det Senshi.
Jeg gør, hvad jeg kan.
Vi bør blive ved med at lede efter en måde at vende tilbage på.
-Enig. -Enig.
Tekster af: Tine Gietema-Jensen