‏- מבוכים ומטעמים -
‏אז בסוף זה לא היה סתם מיתוס!
‏הממלכה העתיקה שחרבה באמת התקיימה!
‏זה זהב טהור.
‏מדהים.
‏היי…
‏לא כדאי שנחזור לפני השטח פעם אחת?
‏אם אנחנו רוצים לחקור את המקום, ‏עלינו להיות מוכנים יותר
‏די לדבר שטויות.
‏סנשי,
‏אתה בטוח שברזל זורם בעורקיך?
‏אל תתאמץ יותר מדי.
‏חכה כאן.
‏גם אני רוצה זהב!
‏פחדתי להישאר מאחור, אז שיקרתי.
‏המקום הזה פשוט לא התאים לי.
‏ואפילו שרבים מהקבוצה שלי ‏היו שאפתנים מההתחלה,
‏הם ממש התנהגו מוזר.
‏העיניים שלהם נצצו בחושך,
‏והם המשיכו להעמיק יותר ויותר ‏כאילו הם נמשכים פנימה.
‏ואז פתאום, זה התחיל.
‏מה קרה?
‏מפלצת!
‏ציפור מפלצתית ענקית הופיעה משום מקום
‏והרגה את טוטאן!
‏אלה לא סתם חורבות ישנות.
‏זה הפך למבוך!
‏כשהפחד החזיר את כולם לעצמם,
‏כבר הבנו שאיבדנו את הדרך חזרה.
‏מה אם נלכדנו כאן?
‏בכל מבוך יש דרך החוצה אל פני השטח.
‏בואו נשמור על קור רוח ונחפש את היציאה.
‏המשכנו לשוטט במבוך ולחמוק ממפלצות.
‏באופן מוזר, כשנעשינו צמאים, ‏נתקלנו במעיינות.
‏כשהיינו מותשים, ‏חדרים היו צצים כדי שנוכל לנוח בהם.
‏חלקנו אפילו פותה ‏על ידי אישה יפהפייה בצללים.
‏בסופו של דבר, האוכל שלנו אזל.
‏אם נמשיך ככה, נגווע ברעב ונמות.
‏אנחנו חייבים למצוא משהו לאכול, ‏גם אם זה אומר להילחם.
‏משהו לאכול?
‏אפילו מפלצות חייבות לאכול משהו.
‏אינוור, בריגן!
‏השתמשו במגנים שלכם כדי לעמוד על המשמר.
‏נול ואני נבריח מפלצות עם כלי הנשק שלנו.
‏סנשי…
‏תישאר במקומך ותמפה את האזור הזה.
‏קדימה!
‏הציפור המפלצתית הופיעה שוב!
‏הדבר הארור הזה עף מהר מדי.
‏אני אצטרף אליכם לציד המזון הבא!
‏לא, אתה רק תאט אותנו.
‏מצאנו אוכל.
‏הינה, קח את זה.
‏אפילו שלא התאמצתי, עדיין נעשיתי רעב.
‏הרגשתי כל כך פתטי.
‏ציד המזון היומי שלנו ‏נעשה חשוב יותר ממציאת היציאה.
‏הציפור עקבה אחרינו ללא הרף.
‏עם כל קרב, מספרנו הלך ופחת.
‏לבסוף, ללא שום דבר אחר לאכול,
‏נאלצנו להרוג את הסוס שלנו.
‏העיט בעל ארבע הרגליים… אין ספק בכך.
‏זו מפלצת בשם גריפין.
‏למה הוא כל כך מקובע עלינו?
‏לא נראה שהוא רעב או משהו.
‏הוא בטח פשוט נהנה מהריגוש שבציד.
‏אומרים שמפלצות הן כאלה.
‏אל דאגה.
‏בפעם הבאה שהוא מגיע, ‏נצלה אותו בשלמותו ונאכל אותו.
‏הינה. תגיד תודה לאן ותאכל.
‏מה זה,
‏אתה נותן את החלק הכי גדול לפרחח חסר תועלת?
‏הוא רק בן 36 ועדיין צריך לגדול.
‏כמבוגרים, זו חובתנו לדאוג לו.
‏אנחנו לא יכולים!
‏זה הסוף שלנו אם אנחנו ‏לא יכולים לדאוג יותר לדור הבא!
‏אני כל כך רעב.
‏אם ברזל באמת זורם בעורקיי,
‏מעניין אם אוכל לנגוס באבנים.
‏היי!
‏יש לך מחבוא נסתר של אוכל, נכון?
‏תפסיק! מה נכנס בך?
‏הפרחח הזה!
‏בוא נדבר על זה בחוץ.
‏אתה מפחיד את סנשי.
‏כמה פעמים אני צריך להגיד לך? ‏-אפס! שתוק!
‏הצעקות הלכו והתחזקו.
‏שמעתי קולות של קטטה וכמה צרחות.
‏ואז השתררה דממה מפחידה.
‏מה קרה?
‏איפה בריגן?
‏אל תזוז!
‏אל תציץ החוצה.
‏הותקפנו על ידי הגריפין.
‏הרגתי את הגריפין, אבל בריגן מת במקום.
‏כשהסתכלתי על הראש של גילין,
‏היה שקע בקסדה שלו, ‏כאילו היא נפגעה מחפץ קהה.
‏בוא נאכל את הגריפין.
‏אם ננקה אותו ונעשה ממנו מרק,
‏נוכל לשרוד עוד כמה ימים.
‏מרק הגריפין, שרק הורתח במים, ‏היה לו ריח של בשר ציד והבשר היה קשה.
‏היה לו טעם נורא.
‏אבל לעסתי אותו בהתמדה
‏ובלעתי אותו לאט לאט.
‏גילין אמר שהוא צריך להתפנות,
‏ויצא החוצה בחוסר יציבות.
‏אבל הוא לא חזר.
‏מצאתי את עצמי לגמרי לבד.
‏לא היה לי האומץ להציץ מחוץ לדלת,
‏ולא יכולתי לצאת מהחדר.
‏שרדתי על הבשר שנשאר
‏ועברתי על המפות ששרטטתי.
‏בסופו של דבר, ‏הבחנתי שיש דפוס בסמלים שחרוטים על הקירות.
‏כשסוף סוף אזרתי אומץ לצאת מהחדר…
‏לא היו גופות.
‏הן בטח נאכלו על בוריין ‏על ידי יצורים שונים.
‏מאוחר יותר, נלכדתי על ידי אורקים,
‏והוחזקתי בשבי ביישוב שלהם במשך זמן מה.
‏אבל כשניסיתי לתקשר איתם, ‏התברר שהם טיפוסים הגונים למדי.
‏בתמורה לכך שלימדתי אותם לשון גמדים עתיקה,
‏הם לימדו אותי להבחין ‏בין פטריות אכילות לרעילות
‏ואיך להתמודד עם מפלצות.
‏וכך…
‏הצלחתי לחזור לפני השטח.
‏אבל אחרי כל מה שקרה,
‏לא יכולתי לחזור לעיר הולדתי.
‏אז גרתי ליד המבוך או בקומות העליונות שלו.
‏בסופו של דבר, ‏העיר שעל פני השטח התחברה למבוך,
‏והרבה הרפתקנים החלו לרדת למטה.
‏מה שהעיק עליי
‏היה האם הבשר שאכלתי באמת היה של הגריפין.
‏בכל פעם שאני אוכל, ‏הטעם של המרק הזה רודף אותי.
‏לאף מפלצת אחרת לא היה טעם כזה.
‏וזו הסיבה שברחתי מהגריפין.
‏אני מפחד לגלות את האמת.
‏לא היה לי מושג…
‏סנשי…
‏אז למה שלא תנסה לאכול את הגריפין הזה?
‏מה? ‏-מה?
‏כלומר, זה נורא בשבילו
‏שהזיכרון הזה רודף אותו ‏בכל פעם שהוא אוכל, לשארית חייו.
‏אם הטעם זהה, הוא יוכל להיות רגוע.
‏ואם הוא שונה לגמרי,
‏טוב, זה חבל, ‏אבל לפחות זה לא יטריד אותו יותר.
‏זה יטריד אותו עוד יותר.
‏מה יש לו?
‏מה דעתך, סנשי?
‏אתה צודק.
‏אני צריך לנסות אותו.
‏סנשי…
‏יופי!
‏בואו נשחזר את התבשיל כמה שאפשר.
‏נחתוך את הבשר בלי לעשות לו הרבה.
‏מכיוון שלפלג הגוף העליון ולפלג הגוף התחתון ‏עשוי להיות טעם שונה לגמרי,
‏ניקח נתחים משניהם.
‏אתה סתם רוצה לאכול את זה.
‏איזה שריר מרשים.
‏לא סתם זו חיה טורפת.
‏למה הגריפין רדף אחרי סנשי וחבורתו ללא הרף?
‏אולי הוא הרג אנשים, ‏אבל הוא לא נראה להוט לאכול אותם.
‏אבל היה להם סוס.
‏אולי זו הסיבה.
‏לגריפינים יש חיבה לסוסים.
‏אז למה הוא לא תקף את הסוס קודם?
‏אין לי מושג.
‏אני ארתיח מים.
‏כלי הנשק של הגריפין ‏הם הטפרים הקדמיים והמקור שלו.
‏הוא לא יכול להשאיר סימן פגיעה של חפץ קהה.
‏אז מה שהרג את בריגן כנראה לא היה גריפין.
‏אבל מה עם שלושת האחרים?
‏בדיוק כמו שחשבנו בטעות שפאלין היא גריפין,
‏אולי זאת הייתה מפלצת אחרת לגמרי.
‏יש הרבה מפלצות גדולות עם כנפיים.
‏קוקטריס, בסיליסק, הרפיה, סירנה,
‏פגסוס, שימורה ורוק.
‏למי מהמפלצות האלה יש משהו שדומה לחפץ קהה?
‏המים רותחים.
‏פשוט ניתן לזה לרתוח ככה?
‏שנוסיף עוד מרכיבים?
‏לא, זהו זה.
‏זה יהיה מרק תפל.
‏זה יהיה נחמד אם נוסיף עלה קישוט.
‏דרך אגב, אמרת שהאורקים ‏לימדו אותך להבחין בין פטריות.
‏אבל זו הפעם הראשונה שאתה רואה פטריות כאלה?
‏כן, מעולם לא ראיתי אותן.
‏מרסיל, אני משאיר לך את השאר.
‏מה? היי! ‏-מה?
‏עשית את כל זה, ועכשיו אתה מתחרט?
‏כזה פחדן!
‏בסדר, לא צריך.
‏זה לא יעזור לסנשי בכל מקרה.
‏לא, הגענו עד לכאן, אז תנו לי לנסות.
‏אני אקבל כל אמת שמחכה לי.
‏- מרק גריפין (פלג גוף עליון) ‏(פלג גוף תחתון) -
‏זה מוכן.
‏זה…
‏לא הטעם של מה שאכלתי באותו יום.
‏מה שאכלתי אז בטח היה…
‏אתה מתכוון…
‏זה בסדר.
‏אבן נגולה מעל ליבי.
‏גילין בטח רצה שאשרוד, לא משנה מה.
‏אני אמשיך עם המשאלה הזאת.
‏לאיוס, אידיוט שכמוך!
‏מה עשית?
‏בשר גריפין הוא מאוד פראי וקשה.
‏יותר מכול, טעם הלוואי פשוט נורא.
‏בדיוק.
‏סנשי לא אכל בשר גריפין באותו יום.
‏אבל זה גם לא היה בשר אדם!
‏היפוגריף תקף אותם, לא גריפין.
‏היפוגריף?
‏בניגוד לגריפין, ‏שיש לו פלג גוף תחתון של אריה,
‏היפוגריף הוא קרוב משפחה של סוס.
‏הוא בטח המשיך לרדוף אחריהם כי היה להם סוס.
‏אולי הוא היה סקרן או מיוחם.
‏בנוסף, להיפוגריף יש נשק שלגריפין אין.
‏רגליים אחוריות עם פרסות.
‏הבעיטה שלו יכולה לרקע מתכת ‏ולהשאיר חור גדול.
‏אני מבטיח לך, סנשי.
‏אם מה שאכלת באותו יום היה היפוגריף,
‏אז זה רק טבעי שיהיה לו טעם שונה מהמרק הזה.
‏תודה, לאיוס.
‏אני מרגיש קצת יותר טוב כשאני שומע את זה.
‏אפילו שאין דרך לאשר מה הטעם של היפוגריף.
‏אז בואו נגלה.
‏מה? ‏-מה?
‏בואו נשווה את זה לבשר היפוגריף.
‏חשבתי שתסיים את זה עם אמירה כמו,
‏"האמת עדיין לא ברורה, ‏אבל עכשיו יש שביב של תקווה".
‏כלומר, איפה בכלל נמצא היפוגריף?
‏טוב,
‏יש לנו היפוגריף ממש כאן!
‏בטח היו דיווחים על היפוגריף ‏במבוך הזה בעבר.
‏אז למה לא שמנו לב אליהם?
‏כי נלחמנו בגריפין ‏שאפילו לא אמור להיות במבוך הזה.
‏וזאת למה?
‏כי הנוכחות של שותף לפשע סיבכה את העניינים.
‏שותף לפשע?
‏מחליפנים.
‏עכשיו כשאני חושב על זה, ‏האגדה הזאת מגיעה מעיר הולדתך.
‏שמעת פעם על ילדים מחליפנים?
‏זו תופעה שבה מחליפים ילדים במפלצות.
‏ילד שהולך לשחק ביער ‏חוזר הביתה בתור טרול זהה.
‏במשך זמן רב, האמינו שהם סוג של קסם.
‏אבל לאחרונה,
‏התגלה שזה מעשה ידיהן ‏של המפלצות דמויות הפטרייה האלה.
‏מי שנכנס לטבעת שלהם עובר שינוי לא ניכר.
‏ברגע שאנשים שמעו על זה,
‏הם הדבירו את הפטריות, ועכשיו הן נדירות.
‏לחשוב שמצאנו אותן גדלות כאן.
‏הגריפין תפס את סנשי אבל לא אכל אותו.
‏הבעיטה החדה שהרגה את הפמיליאר.
‏סביר להניח שהגריפין שנלחמנו בו היה בעצם…
‏בואו נגלה.
‏מניחים את בשר הגריפין ‏בתוך טבעת־פיות של מחליפנים.
‏הבשר נראה שונה.
‏הוא משויש בשומן ונראה טעים.
‏בסדר, בואו נכין מזה מרק.
‏- מרק היפוגריף -
‏סנשי?
‏ובכן, הטעמים יכולים להשתנות ‏בהתאם לתנאים ולסביבה,
‏אז לא הייתי דואג לגבי זה…
‏לא. זה לא העניין.
‏אני רציתי
‏לטעום את המרק הזה שוב כבר הרבה זמן.
‏תודה לכולם.
‏תודה.
‏לחיות במבוך הזה במשך זמן רב ‏גרם לי להבין משהו.
‏המבוך הזה מגיב בעוצמה לתשוקותיו של אדם,
‏בין שמדובר בעושר, ידע או תהילה.
‏הוא מתאים לטיפוסים כמו אורקים ‏שלא מחפשים בו דבר.
‏אבל ברגע שאתה חושק במשהו, ‏הוא חושף את שיניו.
‏מעתה והלאה,
‏לא רק שתנסו להציל את פאלין, אלא גם תחפשו
‏את הקוסם המטורף ואת האריה המכונף.
‏תגובת המבוך תהיה חמורה עוד יותר.
‏ובכל זאת,
‏יש הרבה דברים שאני רוצה ללמד אתכם.
‏האם תיקח אותי אתכם?
‏כמובן!
‏בסדר, כולם!
‏בואו נזוז!
‏איך אתם מרגישים?
‏קר לי.
‏אולי לא אשרוד.
‏זו בטח הרעלת מזון, נכון?
‏כלומר, אכלנו כל מיני דברים.
‏אבל אנחנו לא יכולים ‏להרשות לעצמנו למות כאן.
‏פאלין…
‏כמה זמן הייתי מעולף?
‏אני מרגיש קלה יותר.
‏האם הרעלת המזון חלפה?
‏יופי.
‏אני פחדתי ש…
‏מה קורה?
‏מרסיל.
‏תסתכלי עליי.
‏הגוף שלי נראה לך מוזר?
‏גם מרסיל התכווצה!
‏סנשי, זה רע!
‏תתעורר! סנ…
‏מי אתה?
‏מה כל הרעש הזה?
‏צ'יל…
‏צ'ילצ'אק, אדוני?
‏נראה שדרכנו על מחליפנים.
‏איך זה אפשרי בכלל?
‏הם הפכו גריפין להיפוגריף.
‏הם יכולים לעשות את זה לאנשים.
‏אני גמד עכשיו.
‏סנשי הוא אלף.
‏מרסיל היא חצי־רגל?
‏וצ'ילצ'אק הוא איש־גבוה.
‏איזוטסומי…
‏היא כלב.
‏לא, נראה לי שזה קובולד.
‏קובולד עם אוזני חתול.
‏טוב,
‏איך נקבל חזרה את הגוף שלנו?
‏נצטרך לשחזר את צעדינו.
‏אם ניכנס לטבעת פטריות, ‏נוכל לחזור לעצמנו, נכון?
‏זאת ההנחה שלי,
‏אבל תסתכלו החוצה.
‏הדרך השתנתה.
‏בזמן ששכבנו, לא יכולתי להפסיק לזוז.
‏אתה אומר שזה היה המבוך, לא הגוף שלי, שזז?
‏אני לא בטוח שנצליח לחזור,
‏אבל בואו נחזור למאגר.
‏הציוד מרגיש קל מאוד.
‏מרסיל, אני אקח כמה מהדברים שלך.
‏תודה.
‏אני אוהב את הגוף הזה.
‏אני רואה טוב בחושך.
‏אולי אפילו אוכל לנצח ‏את נמארי בהורדות ידיים עכשיו.
‏צ'ילצ'אק, איך הגוף שלך?
‏אני מרגיש כאילו אני עטוף בקרום כבד, ‏שקוף ועבה.
‏אז החושים שלך קהו?
‏כן.
‏אבל זה מרגיע באופן מוזר.
‏אה, וזה גם נחמד ‏שאני יכול להסתכל עליכם מלמעלה.
‏רגע, האם הדלת הזאת…
‏אוף, לכאן פנינו היו מועדות במקור.
‏הנקודה העמוקה ביותר, מה?
‏אנו התכוונו לפנות לאחור, ‏אבל בסוף המשכנו קדימה.
‏מישהו הקים כאן מחנה.
‏נראה שהרפתקנים אחרים היו כאן.
‏אתה חושב שהם יודעים איך לתקן אותנו?
‏אני בספק שהם עברו את הדלת הזאת.
‏ייתכן שהם כבר השתגרו חזרה לפני השטח.
‏אז מה נעשה?
‏חשבתי…
‏למה שלא נמשיך לחפש את האריה המכונף ככה?
‏מה?
‏לא נראה שהמבוך מעוניין לשחרר אותנו.
‏במקום לבזבז זמן בהתנגדות, ‏אולי יהיה מהיר יותר להמשיך הלאה.
‏כמובן,
‏ברגע שנחזור לפני השטח, ‏אני בטוח שיהיו הרבה פתרונות.
‏אני לא מציע שנישאר ככה לנצח.
‏זה מגוחך!
‏רק מפני שהפכת לגזע שחי הרבה שנים…
‏יש משהו בדבריו.
‏לא חוויתי שום אי נוחות עד כה.
‏אז מה אם גודל האוזניים שלנו קצת שונה?
‏אז נגיד שנמשיך הלאה.
‏מה התוכנית לדלת הזאת?
‏כולם דואגים כי היא לא נפתחת, נכון?
‏אתה חושב שתוכל לפתוח אותה, צ'ילצ'אק?
‏ובכן, זה לא שיש לה מנעול.
‏אני חושב שהיא פועלת בעזרת קסם.
‏אני יכולה להרגיש קסם זורם דרכה,
‏אבל פיענוחו יצריך זמן, ציוד וכסף.
‏יאד, מה נעשה בקשר לזה?
‏עזור לנו, אריה מכונף!
‏היי! ‏-היי!
‏היי!
‏לאיוס, משהו צומח!
‏קנסוקה?
‏למה הוא גדל?
‏חשבתי שהקור הרג אותו.
‏הדלת…
‏אתה חושב שהאריה המכונף עוזר לנו?
‏אולי זה בזכות יאד.
‏אנחנו צריכים להודות לכולם בכל זאת.
‏תודה, אריה או יאד! ‏-תודה, אריה או יאד.
‏שם! חשבתי שראיתי משהו זז.
‏זה גרגויל!
‏הינה הוא בא.
‏כפי שניתן לראות, גרגוילים מזיזים פסלי אבן.
‏אם מכים בהם, זה רק פוגע בך, אז זהירות.
‏אין לי מה לעשות כאן.
‏אני אתרחק כדי לא להפריע להם.
‏מה? למה הוא רודף אחריי?
‏כי אתה הכי בולט!
‏אתה גדול, אז גם אתה צריך להילחם!
‏אל תהיי מגוחכת! אני לא יכול…
‏צ'ילצ'אק!
‏זה בסדר! זו לא הייתה פגיעה ישירה…
‏מרסיל?
‏הכול מסתחרר בצבעי הקשת.
‏זו מחלת מאנה? אחרי מתקפה אחת בלבד?
‏זה רע.
‏איזוטסומי, חפי על צ'ילצ'אק.
‏לא לזוז!
‏לא, איזוטסומי.
‏אל תזוזי עד שאומר לך!
‏הרעשים החזקים וריח הדם מרגיזים אותה.
‏אם היא תתחיל להילחם, ‏היא לא תפסיק עד שהיא תמות.
‏סנשי, תפוס את הסיר!
‏סנשי? למה אתה לא מחזיק כלום?
‏כי זה כבד מדי.
‏לא משנה. החרב והסיר הרבה יותר קלים מהרגיל.
‏בקצב הזה, אוכל לנצח בעצמי.
‏אבל…
‏איך אנסח את זה?
‏הגוף הזה…
‏ממש מתיש!
‏לעזאזל, אנחנו עומדים להפסיד.
‏כולם, צאו מכאן!
‏סנשי, קח את מרסיל ולך מאחורי הדלת הזאת.
‏איזוטסומי.
‏לעקוב אחרי הפעמון הזה!
‏צ'ילצ'אק, קח את מכסה הסיר הזה!
‏תברחו!
‏אוי, לא.
‏הגוף הזה ממש לא נוח.
‏ואין דרך חזרה עכשיו.
‏אין מה לעשות.
‏בואו נקווה שהפטריות האלה גדלות בהמשך.
‏זה שריד אמיתי של גמדים.
‏הפטריות האלה גדלות גם כאן?
‏ממש חם.
‏אולי כדאי שנתחיל לבשל.
‏עכשיו אני מבין למה סנשי ‏תמיד מתחיל פתאום לבשל.
‏הגוף הזה נהיה ממש רעב.
‏אבל מעולם לא ראיתי את נמארי ‏מתחילה להכין אוכל סתם כך.
‏בישול הוא דבר מושלם להתבוננות עצמית.
‏שמים יחד ביסודיות קמח, מים, מלח וביצה,
‏ואז נותנים לעיסה לנוח.
‏בינתיים, משלבים בצל קצוץ ‏וירקות אחרים עם בשר טחון,
‏ומערבבים היטב.
‏מעצבים את הבצק בצורת מקל ארוך.
‏חותכים אותו לחתיכות שוות,
‏ומגלגלים כל חתיכה ליריעות דקות.
‏מניחים את המילוי על הבצק המגולגל ‏ואז עוטפים אותו.
‏ממשיכים לעטוף.
‏זה מוזר.
‏העבודה בדממה עוזרת לי להירגע.
‏אנחנו לא מכינים יותר מדי?
‏זה יצא ממש יפה.
‏זה מוכן.
‏- כופתאות היפוגריף מבושלות -
‏הצורה מוכרת, אבל הריח שונה לגמרי.
‏זה די מוזר.
‏אין בפנים תפוחי אדמה או גבינה, מה?
‏בעיר הולדתי, אנחנו בדרך כלל מטגנים אותן.
‏בואו נאכל. ‏-בואו נאכל.
‏זהירות לא להיכוות.
‏עכשיו אתה אומר!
‏זו רק אני
‏או שזה טעים באופן מפתיע?
‏האם הבדלים בגזעים משפיעים גם על הטעם?
‏לא, אני חושב שכל אחד היה חושב שזה טעים.
‏זה מוזר, לא?
‏לכל אזור ולכל גזע ‏יש דרכים שונות להכין כופתאות,
‏אבל כולן טעימות מאוד.
‏נכון!
‏זה בדיוק כמונו עכשיו.
‏אפילו שחלק מהדברים השתנו, ‏אנחנו עדיין עצמנו.
‏אנחנו נדאג שזה יעבוד.
‏זה סוגר את העניין יפה, לא?
‏רק בראש שלך.
‏בכל מקרה, המקום הזה מוזר.
‏מעניין מה זה היה.
‏זה מבצר הגנתי שנבנה על ידי גמדים, נכון?
‏"הגנתי"?
‏מהתקופה שהאלפים והגמדים נלחמו.
‏לא למדת על זה בבית הספר?
‏הם התחרו ‏על פיתוח טכנולוגיה מתקדמת יותר ויותר,
‏שבסופו של דבר הובילה לאסון.
‏האלפים והגמדים מפחדים ‏שההיסטוריה תחזור על עצמה,
‏ולכן הם רגישים מאוד ‏בנוגע לטכנולוגיה במבוך.
‏במבוך הזה במיוחד נפגשות תרבויות רבות,
‏אז אני מניחה שיהיו לנו ‏הרבה עימותים כשאלפים יתערבו.
‏כן, בקשר לזה.
‏אם ניתקל בבעיות עם האלפים, ‏את תוכלי לעשות משהו בקשר לזה, נכון?
‏מה? למה אני?
‏את אמרת שאימא שלך עבדה בחצר המלוכה.
‏אין לך קשרים?
‏טוב…
‏די, די.
‏בכל אופן, היא חצי־רגל עכשיו.
‏אם מישהו ינהל ‏משא ומתן עם האלפים, זה סנשי.
‏אני אעשה כמיטב יכולתי.
‏למעשה, אנחנו צריכים להמשיך ‏לחפש דרך לחזור בחזרה.
‏מוסכם. ‏-מוסכם.
‏תרגום כתוביות: רון לייזר