‎PRODUCĂTORII RESPECTĂ SIGURANȚA ‎ȘI VIAȚA PRIVATĂ A PROTAGONIȘTILOR.
‎PACIENȚII PREZENTAȚI AU CONSIMȚIT ‎SĂ APARĂ ÎN PROGRAM
‎ȘI SĂ OFERE INFORMAȚII ‎DESPRE SĂNĂTATEA LOR.
‎Control medical ‎la Skyhall 1 Northwest Center .
‎ÎN NEW YORK, SE ÎNREGISTREAZĂ ANUAL
‎2,7 MILIOANE DE APELURI ‎PENTRU URGENȚE MEDICALE.
‎ASTA ÎNSEAMNĂ ‎APROAPE 300 DE APELURI PE ORĂ.
‎...bărbat de 74 de ani, respirație dificilă, ‎nu poate vorbi fluent.
‎Îți fac legătura ‎la echipa de transplant de ficat.
‎Nebulizatorul nu are efect.
‎Unde trebuie să meargă pacientul?
‎Pacientul e gata de plecare?
‎Spune-mi diagnosticul de internare.
‎Ambulanța 99, e un răspuns normal.
‎- Bine. ‎- Spune-mi exact ce s-a întâmplat.
‎E conștientă?
‎Respiră?
‎Sunt pilotul Sky One. ‎Am o solicitare de internare.
‎Pilot Sky One, spune.
‎Am un pacient de 53 de ani, bărbat.
‎Greutate...
‎Ambulanța 40, femeie, 27 de ani, ‎acuză dureri mari în abdomen,
‎în partea dreaptă-jos, posibil apendicită.
‎Adresa e Hoffman Avenue 85...
‎SPITALUL LENOX HILL ‎CENTRUL MEDICAL LENOX GREENWICH VILLAGE
‎SPITALUL UNIVERSITAR NORTH SHORE ‎CENTRUL MEDICAL COHEN PENTRU COPII
‎ELICOPTER MEDICAL
‎Aici pilotul Sky One, am o solicitare
‎din Staten Island, ‎Spitalul Universitar North.
‎Posibil atac cerebral, ‎merge la spitalul Lenox Hill.
‎Trebuie să ne mișcăm foarte repede.
‎Orice secundă contează.
‎Eu am terminat.
‎Știm doar că pacientul a reclamat ‎un potențial atac cerebral.
‎Nu știu de ce natură.
‎Creierul se deteriorează rapid. Trebuie ‎să facem tot ce putem pentru pacient.
‎În New York și în Long Island în general, ‎traficul creează complicații.
‎Când timpul e esențial,
‎putem merge unde are nevoie pacientul, ‎care trece prin cele mai grele momente.
‎Sunt foarte hotărâtă în acele momente.
‎Știu exact ce vreau. ‎Știu exact ce trebuie făcut.
‎Să mergem!
‎În situații stresante, ‎aproape că treci pe pilot automat.
‎Oamenii n-au nevoie de lacrimi. ‎Vor o asistentă sau un medic.
‎Eu sunt MacKenzie. ‎Sunt asistentă și voi avea grijă de tine.
‎Îți fac niște teste. ‎Ridică ambele picioare.
‎Bine.
‎Am raportul asistentei.
‎A căzut. A fost afazică de atunci. ‎Asta nu s-a schimbat.
‎Posibilă hemoragie ‎a arterei cerebrale medii.
‎- Unu, doi, trei... ‎- Așa.
‎Îți pun manșeta ‎pentru măsurarea tensiunii.
‎O să avem grijă de tine, îți promit.
‎Tensiunea e 120 cu 78. E bună.
‎O zi bună!
‎Te ducem repede în Manhattan ‎chiar și la ora asta
‎fiindcă vom zbura peste trafic.
‎Din Manhattan, ‎mergem cu ambulanța până la spital.
‎Oxigenul a scăzut puțin.
‎- Îi pui mască de oxigen? ‎- Da.
‎A mai scăzut durerea?
‎Mă auzi?
‎Reacționează mai puțin decât înainte.
‎- Îmi desfac centura. ‎- Bine.
‎Cât mai avem?
‎- Două minute. ‎- Bine.
‎O să avem grijă de tine, draga mea.
‎Da.
‎Avem o femeie de 34 de ani care a căzut.
‎Nu se purta normal, nu vorbea.
‎Ne temem că ar putea fi vorba ‎de un atac cerebral.
‎Având în vedere cum s-a lovit la cap, ‎e posibil să aibă o hemoragie.
‎O ducem la Lenox Hill, ‎pentru a fi îngrijită.
‎Ambulanța 99, centru. ‎Mă vezi mergând spre spitalul Lenox Hill?
‎Ambulanța 99, confirm, ‎mergi spre Lenox Hill.
‎Dacă n-ai mers niciodată cu ambulanța, ‎nu știi cât de important e un minut.
‎Afli când ești aici.
‎E emoționant. Avem cam aceeași vârstă. ‎Mă gândesc la familia ei.
‎- Ai soluție salină? ‎- Da.
‎E primul lucru care ți se spune: ‎să nu te implici,
‎fiindcă vine timpul să pleci ‎și ți se rupe inima.
‎Îți dorești să mai faci ceva.
‎Putem doar să ne rugăm.
‎E pacienta transferată din Staten Island.
‎Bine.
‎O femeie de 34 de ani, ‎care a suferit o cădere.
‎A acuzat durere de cap, ‎cea mai mare din viața ei.
‎Brusc, a simțit slăbiciune ‎pe partea dreaptă.
‎- ...doi, trei... ‎- Bine.
‎Bună! Îmi spui cum te cheamă?
‎Ia-i sânge din deget. Cuplează monitorul.
‎- Ești pe mâini bune. ‎- O să fie bine.
‎Tensiune 109 cu 69.
‎Ridică piciorul ăsta.
‎Foarte bine! Frumoși pantofi!
‎Strânge-mă de degete. Strânge tare. Bine!
‎Te ducem la tomograf. ‎O să avem grijă de tine.
‎SERVICIUL DE URGENȚE
‎EPISODUL 01 ‎NU EȘTI SINGUR
‎Îți dai jos masca?
‎Da. E în regulă așa?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Bunicul meu a fost medic pediatru în Cuba. ‎N-am crescut cu el. N-a părăsit Cuba.
‎M-am născut și am crescut aici, ‎în New York, în Queens.
‎Am mers la facultate, gândindu-mă ‎că voi fi ca bunicul meu, pediatru,
‎dar m-am îndrăgostit de chirurgie.
‎M-am îndrăgostit de ideea ‎de a ajuta pe cineva de urgență
‎și a-i rezolva problema.
‎Am crescut la zece străzi de aici. ‎Mama încă locuiește acolo.
‎Copiii de care am grijă ‎nu sunt copiii oricui.
‎Aici e casa mea.
‎Crearea celui mai mare centru ‎de traumatologie pediatrică din New York
‎e importantă pentru mine.
‎TRAUMATOLOGIE ‎ZONA B
‎Bine. Și pe partea cealaltă.
‎Sunt asistent medical pediatric, ‎asigur transportul pacienților.
‎Avem pregătire de terapie intensivă. ‎Am lucrat și la urgențe.
‎Dacă apare un pacient ‎cu traumatism, putem să ajutăm.
‎E nevoie de toți în aceste cazuri.
‎Mamă, tată, îi dăm Benadryl.
‎O să devină somnolent. ‎Să nu vă speriați. Eu o să fiu afară.
‎Îl internăm în câteva minute.
‎E o senzație grozavă să faci ceva.
‎Am și eu copii în vecinătate. ‎Dacă ar păți ceva, aici ar ajunge.
‎Vin transplanturi.
‎Așteaptă o clipă!
‎Sunt Donald de la Cohen. ‎La urgențe pediatrice, te rog.
‎Aici e call centerul pediatric.
‎Suntem printre puținele echipe din zonă ‎de transport pediatric pentru urgențe.
‎Medicii ne instruiesc ‎la cel mai înalt nivel.
‎Alte spitale ne sună ‎de parcă am fi Urgențele
‎și de multe ori, ne aduc pacienți.
‎Transport, Donald.
‎Bărbat, 17 ani, ‎două răni de intrare de glonț.
‎Probabil, două răni de ieșire.
‎I-a fost străpunsă diafragma. ‎Ficatul, stomacul și splina sunt atinse.
‎Ești gata?
‎Încă sângerează activ.
‎Am fost chemați ‎pentru o traumă de gradul I.
‎E un tânăr de 17 ani, ‎care a fost împușcat aseară.
‎A fost dus la secția de urgență, ‎la un alt spital de-ale noastre.
‎Peste noapte, era să moară de trei ori.
‎Nu avem toate informațiile, ‎lucru obișnuit în cazul traumatismelor.
‎Trebuie să luăm decizii ‎pe baza unor informații incomplete.
‎Ce faceți? Cine e aici din echipa mea?
‎Bună dimineața, dr. Prince!
‎Informația cheie e că tânărul ‎a fost la terapie intensivă toată noaptea.
‎Trebuie să fim eficienți: ‎tomografie și angiografie.
‎În liniște, eficienți, ‎să-l ducem la următoarea etapă.
‎- E și familia aici? ‎- A venit mama.
‎El e Joshua, bărbat, 17 ani.
‎Are mai multe răni prin împușcare. ‎I s-a făcut splenectomie.
‎I s-au reparat leziunile ficatului ‎și i s-au făcut trei gastrectomii.
‎Joshua, totul e bine. Ești la spital.
‎- A avut o leziune cu penetrare la gât? ‎- Nu a avut.
‎A fost victima unui atac?
‎Istoricul nu e clar...
‎Are răni la humerus și în abdomen.
‎Bine.
‎- Aveți plasmă? ‎- Îi dăm plasmă?
‎Să aducă cineva plasma, i-o dau eu.
‎Încă una. Adu-o. Îmi mai duci o plasmă?
‎Bună, sunt dr. Prince. ‎Îmi pare rău că mă vezi în dimineața asta.
‎Acum e luat încet de pe targă ‎și din sistemul de transport
‎și conectat la echipamentele noastre.
‎Apoi, alături, facem o altă tomografie.
‎Am vorbit cu chirurgii care l-au operat. ‎Suntem la curent cu situația.
‎Vreau să văd cum stăm ‎după agitația drumului cu ambulanța
‎și să obținem informații ‎pentru următorul pas.
‎Ai întrebări pentru mine acum? Sau...
‎- Mi-e frică. ‎- E normal, mamă.
‎Îmi pare foarte rău.
‎E normal, mamă. Poți să te temi.
‎Nu ești singură.
‎Toată lumea de aici, ‎toți suntem aici ca să te ajutăm.
‎Mi s-a spus ‎că au venit multe rude cu tine.
‎Îi vom lăsa înăuntru la momentul potrivit.
‎O să te ajutăm. Suntem lângă tine.
‎Îmi pare rău.
‎Nu știu dacă numai la New York e așa ‎sau dacă e vorba de COVID,
‎dar lumea a schimbat.
‎COVID a fost un adevărat duș rece,
‎dar și un factor de stres ‎după care nu ne-am recuperat complet.
‎Am văzut atâtea decese la început ‎fiindcă spitalele au fost copleșite.
‎Oamenii au venit ‎când s-au simțit foarte rău.
‎Oamenii cu probleme moderate sau mari, ‎care au evitat spitalele, au reapărut.
‎Aceștia „au hibernat” ‎sub acoperirea COVID.
‎Mă îngrijorează mărimea acestui cheag. ‎E tânără și sănătoasă.
‎N-aș vrea să aștept. E prea mare.
‎- Care e prenumele ei? ‎- Julian. Vrea să aibă o familie.
‎Bună dimineața!
‎- Ce faci? ‎- Bine.
‎Bravo.
‎Salut, echipă!
‎Fata asta era la o nuntă.
‎I s-a lăsat partea stângă a feței, ‎brațul i-a slăbit.
‎Avea un atac cerebral. A venit de urgență.
‎Are un mare cheag de sânge ‎în emisfera dreaptă.
‎Coboară masca să-ți vedem fața. Zâmbește!
‎Arată ca o malformație cavernoasă.
‎Avem confirmarea după monitorizare, ‎care a arătat că s-a micșorat puțin.
‎Totuși, o fată de 29 de ani ‎cu toată viața înainte?
‎Nu vrem să riscăm ‎să se producă o nouă hemoragie,
‎în urma căreia să sufere toată viața.
‎Situația s-a îmbunătățit. ‎Cheagul se micșorează. O să-l eliminăm.
‎De-asta acționăm cât de repede putem.
‎Operațiile noastre ‎sunt de tipul „trebuie neapărat”.
‎Operația trebuie făcută pentru a preveni ‎pierderea vieții sau a unui membru.
‎S-a injectat o soluție de lidocaină 1% ‎cu 1:100.000 epinefrină.
‎Avem defibrilator ‎în sala de operații și pe etaj.
‎La treabă!
‎Doamna are 29 de ani.
‎Era la o nuntă cu soțul ei, ‎chirurg ortoped rezident în North Shore.
‎E cântăreață de operă
‎și e o doamnă foarte drăguță.
‎Și soțul ei e un tip de treabă. ‎Să facem treabă bună.
‎...în Times Square, ‎focuri de armă după o altercație.
‎Oamenii fug care încotro...
‎Aici eram la petrecerea de logodnă. ‎Ne-am căsătorit acum patru luni.
‎Ea e cântăreață de operă clasică.
‎A fost la probe pentru Broadway.
‎Aici e primul ei spectacol.
‎Cred că a vorbit la telefon ‎cu 50 de persoane.
‎Zicea: „Nu vreau să dorm,
‎nu știu dacă voi mai vorbi ‎cu toți oamenii aceștia.”
‎În timpul pandemiei, în general, ‎oamenii au amânat investigațiile medicale,
‎cu consecințe importante ‎în toate ramurile,
‎de la detectarea cancerului ‎până la probleme cu tensiunea.
‎Asta a dus la o creștere ‎inclusiv a numărului de urgențe
‎și a diagnosticelor târzii, ‎care ar fi trebuit stabilite mai devreme.
‎Și mai important, oamenii au stat acasă.
‎Acum ies afară. Numărul atacurilor, ‎al confruntărilor cu arme, a crescut.
‎Frustrarea și teama s-au acumulat.
‎Toate astea i-au făcut pe oameni ‎să se dea în stambă din nou.
‎E mai bine să-i facem tomografie ‎și să-l ducem la terapie intensivă.
‎- Donald? ‎- Da?
‎- E conectat monitorul portabil? ‎- Nu încă.
‎Verific perfuzia.
‎- Acoperă-l, te rog. ‎- E ventilat?
‎Mary Anne, putem să ne mutăm?
‎Donald?
‎Da, să mergem.
‎Era la o petrecere. ‎A fost împușcat de câteva ori.
‎A fost dus cu un vehicul particular ‎la un mic spital comunitar.
‎După raportul primit, ‎mă așteptam la un pacient comatos.
‎A fost în stop cardiac de trei ori
‎și ni s-a spus că, practic, ‎a fost în moarte cerebrală.
‎De-asta am avut un șoc ‎când am început evaluarea rapidă,
‎iar el a deschis ochii ‎și am văzut multă frică.
‎Nu-ți dorești să vezi asta,
‎fiindcă frica face să crească ‎nevoia de oxigen și stresul.
‎Trebuie să ne conformăm, ‎astfel încât să nu-i fie mai rău.
‎- I s-a dat sânge? ‎- Acum.
‎- Avem trombocite? ‎- Ar trebui să i le dăm acum.
‎Să ții pe cineva în viață ‎25 de minute într-o ambulanță,
‎într-un mediu instabil, ‎e extrem de dificil.
‎Am o singură unitate de trombocite...
‎- I-o administrăm? ‎- Da.
‎Perfect! Încă o unitate de plasmă.
‎Mersi, Donald.
‎Am 65 de miligrame. E bine.
‎Reconectăm imediat ce ne mutăm.
‎Deconectez.
‎Poftim.
‎Totul e în regulă, Joshua. Te mutăm.
‎Nu te mișca.
‎Unu, doi, trei...
‎Sunt părinte. ‎De-asta, totul e mai dificil.
‎Am un băiat de 16 ani. ‎Ar fi putut fi el aici.
‎Nu știm ce se întâmplă afară.
‎Ies la iveală orgolii ‎și nu mai gândești corect.
‎Din păcate, ‎familiile suportă consecințele.
‎Ești mai mare sau mai mic? ‎Ești fratele mai mare.
‎Știți că se întâmplă multe aici.
‎Încerc să-l duc în camera alăturată,
‎apoi vom vedea care va fi etapa următoare.
‎Stai cu mama ta? Bine.
‎I-am dat trombocite și încă o plasmă.
‎E a patra unitate de plasmă, apoi, sânge.
‎Tensiunea scăzut la 126, acum e 119!
‎Nu mai are tensiune. Îi dăm vasopresor?
‎Epinefrină.
‎- Cât, un gram? ‎- O seringă de 10 ml.
‎Dacă intră în stop cardiac, te ocupi tu?
‎E devastator. Cu câteva bucăți de metal,
‎în două secunde, ‎viața unui tânăr atârnă de un fir.
‎Ambulanța 99, accident cu fugă ‎de la locul faptei, hemoragie.
‎Poliția e acolo.
‎Se așteaptă la agresiune. ‎Cod trei. Terminat.
‎E o femeie de 57 de ani, ‎sângerare în zona abdomenului.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Doar cu tine mă cert.
‎Toți știu că n-ai pic de respect.
‎Ce tot spui că nu te-a salvat nimeni?
‎Nu pleca! Stai aici. ‎Spune-le ce s-a întâmplat.
‎Bună ziua, doamnă.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Stați puțin. Lăsați-ne să ne ocupăm de ea.
‎Domnule, ne lăsați o clipă?
‎Vrem să o ajutăm.
‎- Cum vă numiți? ‎- Vickie Williams.
‎Bine, dnă Williams. Acum ne ocupăm de dv.
‎Rob, roagă poliția ‎să controleze zona, te rog.
‎Așadar, tânărul în verde din familia dv?
‎- Da. ‎- Bine.
‎- Cine conducea mașina? ‎- Tipul de acolo.
‎- Cel cu pălărie neagră? ‎- Da.
‎- Nu mi-a pus centura. ‎- Înțeleg.
‎Aveți amețeli sau dureri?
‎- M-am lovit la cap. Mă doare capul. ‎- Strângeți-mi mâna.
‎Stați aici sau vreți la spital?
‎- La spital... ‎- Sigur că da.
‎Dnă Williams, numele meu e Vicky.
‎Vă măsurăm tensiunea pe brațul stâng.
‎Dv. sunteți Vickie, eu sunt Vicky. ‎Cum ne descurcăm?
‎- Ați pierdut mult sânge. ‎- Mergem la Applebee să mâncăm?
‎Nu vă faceți griji, rezolvăm totul.
‎- Mulțumesc, Vicky. ‎- Pentru puțin.
‎- E bine. ‎- Da.
‎Unu, doi, trei...
‎Stați confortabil?
‎Nu vorbesc cu tine.
‎Nu vorbesc cu tine!
‎- Scuze! ‎- Coastele mele!
‎- E mai bine? Măcar puțin? ‎- Coastele mele!
‎Îmi pare rău!
‎Coastele mele!
‎Cum vă putem ajuta cu durerea?
‎Pune ceva aici, să-mi sprijin brațul.
‎- Bine. ‎- Vreți să mutăm asta?
‎În mers, coastele se vor lovi de mâner.
‎- Vrem să vă protejăm. ‎- Da...
‎V-am așezat pe o pernă, ‎ca să stați pe partea stângă.
‎Să mergem!
‎Leo e un demon, ți-am mai zis.
‎- E soțul dv? ‎- Nu. Nu suntem căsătoriți.
‎- Era doar o întrebare. ‎- Înțeleg.
‎Trăiesc cu el de 12 ani. ‎Au fost 12 ani de agonie.
‎Vreți să-i spuneți ceva înainte să plecăm?
‎Ceva frumos, da?
‎Mooks, vin în urma voastră. ‎Ajung imediat. M-ai auzit?
‎Nu vorbi cu mine, Leo. Ai greșit.
‎- Ce am greșit? ‎- Știți drumul?
‎E supărată pe mine ‎că nu l-am bătut pe șofer.
‎De-asta e supărată?
‎Trebuia să-l snopească ‎după ce a văzut atâta sânge.
‎Marți urmează să-mi îngrop fiul.
‎- Îmi pare rău să aud asta. ‎- Nu mă protejează!
‎Vrei să-ți protejeze copiii mei ‎fundul de 78 de ani?
‎Da, lasă-mă...
‎Ne vedem acolo, Leo, da?
‎N-ai pic de suflet.
‎Vrem să fie calmă, ‎așa că ne vedem acolo. Mulțumesc.
‎O ținea întruna ‎cu închizătoarea de pe podea.
‎Am zis: „Domnule, vreți să treceți ‎pe banda din mijloc?”
‎„De ce dracu' se teme?”
‎- Asta v-a zis? Nu se poate! ‎- Da. „De ce dracu' se teme?”
‎E gangster.
‎Din Crips sau din Bloods.
‎Ori una, ori alta. ‎Avea tatuajul cu lacrima.
‎Trebuie să fii auzit și văzut.
‎Asta e. Trebuie să fii auzit și văzut.
‎Vena asta trebuie tăiată.
‎Mai e o venă dedesubt,
‎care e complet normală.
‎Vezi asta?
‎Asta taie acum cu bisturiul.
‎După aceea, ‎depărtează lobii frontal și temporal.
‎Se pot depărta și o să avem acces aici.
‎Chestia asta trebuie scoasă.
‎Cuplează.
‎Sunt vene peste tot.
‎Cuplează.
‎Așteaptă să zic! Cuplează.
‎Pereții unei vene sunt mai subțiri ‎decât ai unei artere.
‎Poți mișca o arteră ‎cu mai multă vigoare decât o venă.
‎Foarfecă!
‎Tai prin mizeria asta. ‎Ar trebui să ajung chiar în chestia aia.
‎- Nu, ești la un centimetru. ‎- Ba nu.
‎Aici ar trebui să fie. Nu înțeleg.
‎- E ceva galben? ‎- E galben peste tot.
‎Imaginea!
‎Ce naiba? Ce e asta? ‎Ar putea fi o tumoare?
‎Da, e cam gri.
‎Rachel, mă duci acolo? ‎Calcă pedala o clipă.
‎- E chiar deasupra. ‎- Ești lângă, în partea din față.
‎E foarte mare. N-ar trebui să-l ating.
‎Sângerează.
‎Dă-mi electrodul intracortical. ‎Vreau să stimulez zona.
‎Cred că-l văd.
‎Mă țin departe de artera aia. Asta e.
‎Vedeți?
‎E prea mare ca să îl scoți dintr-o dată.
‎Forceps bipolar!
‎Cuplează. E sânge înăuntru.
‎- Parcă spargi o bășică cu sânge. ‎- Aspiratorul la 35. Cuplează.
‎Cât sânge!
‎Curge încontinuu.
‎Tot mai curge, John. Incredibil.
‎N-am mai văzut așa sângerare. ‎E mult cheag acolo.
‎Avem aspirator mai mare?
‎E bun pentru captat mizerii.
‎Iese.
‎Ce ziceți de chestia asta care iese?
‎Uite-l.
‎Iată degetul meu pentru comparație.
‎Am scos totul. ‎Nu cred că a mai rămas ceva.
‎- Am terminat. ‎- Îmi place cum arată.
‎Uite cât de mare a chestia asta.
‎Imaginează-ți-o în mijlocul creierului ei.
‎Asta s-a rupt. Arată perfect.
‎- Nu e grozav? ‎- E norocoasă!
‎Chiar trebuia să facem asta.
‎Îți mulțumesc că ai fost aici ‎și m-ai ajutat.
‎În cazul urgențelor, ‎lucrăm împreună și ne ajutăm.
‎Poate apărea o încărcătură emoțională mare
‎și momente memorabile ‎fie că lucrurile merg, fie că merg prost.
‎Sună-mă.
‎- Dnă Williams, vă simțiți bine? ‎- Da.
‎Știu că sunteți obosită, ‎dar nu vreau să adormiți.
‎Puteți avea o contuzie ‎după lovitura la cap.
‎Rămâneți trează. Aproape am ajuns.
‎Fiecare apel e o altă poveste.
‎Întâlnești multe situații diferite, ‎e vorba de viața oamenilor.
‎Se spune că fiecare își duce bătălia lui.
‎Uneori te întrebi cum a ajuns o persoană ‎într-o anumită situație.
‎Suntem chemați ‎când oamenii simt că e o urgență.
‎Chiar dacă noi vedem asta în fiecare zi,
‎e foarte important ‎să nu ne pierdem sensibilitatea,
‎să avem grijă de oameni ‎în acele 30-40 de minute cât sunt cu noi.
‎Eu vreau să-i fac să se simtă în siguranță
‎și să le spun ‎că nevoile lor au fost auzite‎.
‎Mă mai uit o dată la brațul tău. ‎E bine. Lasă-l jos.
‎Am ajuns.
‎- Mulțumesc. ‎- Pentru puțin.
‎Te gândești cât de mult e nevoie ‎să fii prezent 100% fizic și mental
‎pentru a face ceva pentru cineva.
‎- Don, vezi ceva pe ecran? ‎- Nu văd nimic.
‎Încarcă la 100! Haide! Pune-l la 100.
‎- Cât e pulsul? ‎- Pulsul e 118 acum.
‎I-ai dat norepinefrină?
‎Tensiunea e sub 90.
‎Tensiune 99.
‎Se simte la mână. Nu am o valoare.
‎Anunță-mă când auzi.
‎Tensiunea sistolică e puțin sub 140.
‎Sistolica e 140? ‎A răspuns bine la norepinefrină.
‎- Așa se pare. ‎- Super.
‎Dacă obținem un puls ‎și o tensiune rezonabile,
‎îi facem tomografia?
‎Nu cred că sângerează din stomac.
‎- Nu e roșu în stomac. ‎- Și pieptul arată bine.
‎N-avem de ce să-i deschidem pieptul.
‎Nu văd niciun motiv să-l deschidem.
‎Atunci, îl ducem la terapie intensivă.
‎Don are epinefrină dacă e nevoie.
‎- Deconectează-l. ‎- Bine.
‎- Numără. ‎- Ești gata?
‎Unu, doi, trei...
‎Am tubul. E reconectat.
‎Starea lui s-a înrăutățit.
‎A fost nevoie de niște ajustări, ‎să-i dăm sânge,
‎și niște medicamente pentru tensiune,
‎un amestec de două substanțe.
‎În tot timpul acesta, am urmărit
‎dacă-i scade tensiunea ‎sau inima i-o ia razna,
‎așa cum s-a întâmplat aseară, ‎să tragă să moară.
‎Te-am căutat.
‎Vestea bună, cel puțin deocamdată, ‎e că nu am găsit vreo hemoragie
‎de la nicio arteră majoră,
‎sau de la ficat, cum îți spuneam.
‎Acum îl ducem sus, la Terapie Intensivă.
‎- Nu cred că are nevoie de operație. ‎- Bine.
‎Simți acut momentul în care realizezi ‎că nu poți schimba
‎un lucru groaznic pățit de un copil.
‎Și există un moment în care eu știu, ‎dar părinții încă speră că nu e așa.
‎Există acel interval,
‎până îi aduci în noua realitate ‎cu care se vor confrunta.
‎Va fi evaluat din oră în oră după-amiază,
‎să vedem ce se întâmplă ‎și apoi să decidem...
‎Dar acum e în afara pericolului?
‎Acum e în afara pericolului, ‎adică nu are nevoie de operație.
‎Nu știm ce va fi, știu că asta mă întrebi.
‎Acum, fiecare oră poate aduce ceva nou. ‎Vrem să-l ducem sus în siguranță,
‎să-l ferim de probleme medicale majore, ‎cum ar fi oprirea inimii.
‎Și...
‎Apoi, trebuie să trecem de noaptea asta.
‎Părintele nu știe ce se întâmplă, ‎nu e cu el și deseori există un decalaj,
‎se întâmplă multe, ‎dar părinții nu știu ce s-a întâmplat.
‎Înțeleg ce înseamnă faptul
‎că viața acestui copil ‎nu va fi așa cum a visat cineva.
‎Ca tânăr neurochirurg ‎sau ca student la medicină,
‎ne dorim această senzație acută ‎că e nevoie de noi‎.
‎Trebuie respectat angajamentul
‎pe care ni-l luăm ‎față de viața altei persoane‎,
‎și faptul că trăim cu asta tot timpul.
‎- Gata, Julian. ‎- Ce norocoasă! Nu ai nevoie de asta.
‎Am vorbit cu soțul tău. ‎Brandon știe că totul e bine.
‎- Arată-mi dinții. ‎- Zâmbește!
‎Strânge-mă de deget.
‎E o strângere slabă, dar normală.
‎Mișcă degetele de la picioare. E bine.
‎Totul a decurs perfect.
‎Să-l anunț pe soțul tău că trăiești?
‎Bine.
‎Bine, scumpo.
‎Arată bine.
‎- A mers perfect. ‎- Da?
‎Da, fără probleme, totul e bine.
‎Sunt foarte optimist.
‎Când lucrezi în zona motrică ‎nu prea ai libertate de mișcare.
‎Nu trebuie să forțezi nota.
‎Prefer să fie puternică, normală ‎și să mai intervenim la nevoie.
‎Nu e cancer, putem interveni oricând.
‎Veți avea o viață lungă ‎și fericită împreună.
‎- Bine. ‎- Mersi, amice.
‎- Fii tare. ‎- Mulțumesc.
‎- Bine. ‎- Mulțumesc.
‎- Ai grijă. ‎- Ești grozav.
‎M-am emoționat.
‎Va fi bine. E posibil ‎să rămână cu o mică deficiență.
‎Nu m-ar mira.
‎Am fost foarte aproape.
‎Te duc sus. E destul de cald?
‎NEUROCHIRURGIE ‎TERAPIE INTENSIVĂ
‎Salut!
‎Julian, ce mai faci?
‎- Bine. ‎- Bravo.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Sunt foarte fericită.
‎Oamenii te merită.
‎Oamenii merită pe cineva ‎capabil să le ofere tot ce poate.
‎A fost o zi bună.
‎Serviciile de sănătate ‎sunt importante pentru noi toți.
‎Pandemia ne-a dovedit asta.
‎Am dovedit că oamenii încă vor să ajute.
‎Sirenele sunt coloana sonoră a orașului.
‎Multe sirene reprezintă oameni ‎care au nevoie de ajutor.
‎Dintr-odată, în tot amalgamul ăsta...
‎oamenii sunt acolo când ai nevoie de ei.
‎Echipa e alta în fiecare zi. ‎Asistentele, chirurgii se schimbă.
‎E un mare efort ‎să asiguri competențele non-stop.
‎Asta e magia care întâmplă ‎pentru a avea grijă de copii.
‎- E copilul meu cel mai mic. ‎- Înțeleg.
‎Să-l văd suferind...
‎Mă doare că nu pot face nimic ‎să-l ajut, să-i alin durerea.
‎Mă doare.
‎Toată grija, toți anii, toate lacrimile
‎și toată munca pe care o depune o familie...
‎Într-o secundă, un glonț, ‎și totul a dispărut.
‎E un băiat mare de 17 ani.
‎Fiul meu împlinește 16 ani ‎peste două zile.
‎Înăuntru, sunt tot băieței.
‎Știu că, pentru mama aceea, ‎acolo e băiețelul ei.
‎Îmi fac griji ‎fiindcă, deși era sănătos și puternic,
‎lovitura încasată de corpul lui ‎e atât de mare,
‎încât acum e ca un avion în picaj.
‎Nu e încă echilibrat. ‎Există un semn de întrebare.
‎O să lovească pământul ‎înainte să-l scoatem din picaj?
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu