PRODUCENTERNA BRYR SIG OM DEN PERSONLIGA INTEGRITETEN HOS ALLA I PROGRAMMET.
ALLA PATIENTER HAR GETT SITT SAMTYCKE TILL DELTAGANDE
OCH AVSLÖJANDE AV HÄLSOUPPGIFTER.
Skyhall 1, för en läkarkontroll.
I NYC-OMRÅDET RINGS UNGEFÄR 2,7 MILJONER SAMTAL
OM MEDICINSKA AKUTFALL VARJE ÅR.
NÄSTAN 300 SAMTAL PER TIMME.
871 till Medic six,
hon undersöker en 74-årig man svårt att andas, talar i tvåordsmeningar.
Jag kopplar till transplantationsteamet.
Inhalatorn hjälper inte.
Vad är patientens adress?
Är patienten redo att åka nu?
En inläggningsdiagnos när du är redo.
Det är ett normalt svar för alfa-platsen.
- 10-4. - Berätta exakt vad som hände.
Är hon vaken?
Andas hon?
Sky Health One Pilot. Jag har ett hämtningsuppdrag.
- Sky Health One Pilot, varsågod. -Jag har en 53-årig manlig patient.
Patientvikt...
6 medic 40, jag har en 27-årig kvinnlig patient som klagar på magsmärtor,
på nedre högra sidan, möjlig appendicit.
Adress, Hoffman Avenue 85...
Sky Health One Pilot, jag har en uppdragsbegäran
från Staten Island, North University Hospital.
Trolig strokepatient till Lenox Hill-sjukhuset på Manhattan.
Det är viktigt att vi rör oss snabbt.
Tiden är viktig.
Okej, jag är klar.
Allt vi vet just nu är att patienten har en möjlig stroke.
Jag vet inte hurdan.
Tiden är viktigt, så vi vill se till att vi gör det rätta för den här personen.
Komplikationerna i New York City
och Long Island är naturligtvis trafiken.
När tiden är avgörande,
kan vi flyga patienten till rätt plats på deras livs värsta dag.
Jag är väldigt beslutsam. Jag vet precis vad jag vill.
Jag vet exakt vad som måste göras.
Nu gör vi det här.
Jag tror att i stressiga situationer går man nästan på autopilot.
Patienter behöver inte tårar. De behöver en sjuksköterska eller läkare.
Jag heter MacKenzie.
Jag är sjukvårdaren som ska ta hand om dig.
Jag vill göra några tester på dig. Tryck upp med båda benen.
Bra.
Jag fick en rapport från sköterskan.
Hon föll. Hon har haft afasi hela tiden. Det har inte förändrats.
Möjlig hjärnblödning.
- Ett, två, tre. - Okej.
Jag ska sätta blodtrycksmanschetten på armen.
Vi ska ta väl hand om dig. Jag lovar.
120/78. Det är bra.
- Ha det bra. - Ha det bra.
Vi ska ta dig till Manhattan väldigt snabbt,
för vi ska flyga över all trafik.
Väl i Manhattan tar vi en snabb ambulansresa till sjukhuset.
Syrehalten sjönk lite. Vill du sätta på en andningsmask?
Ja.
Är din smärta bättre?
Kan du höra mig?
Hon är lite mindre responsiv än förut.
- Jag tar av bältet. - Okej.
Hur långt kvar?
- Två minuter. - Okej.
Okej, vi ska ta väl hand om dig.
Japp.
Vi har en 34-årig kvinna som har fallit.
Hon agerade inte själv, hon pratade inte,
så vi är rädda för att hon har fått en stroke.
Med tanke på hur hon slog i huvudet, kanske hon har en hjärnblödning.
Vi ska försöka få henne till Lenox Hill för vidare vård.
6 Medic 99 Central. Ska jag köra till Lenox Hill-sjukhuset?
6 Medic 99, 82 till Lenox Hill.
Om du aldrig varit i en ambulans
vet du inte hur viktig en minut är, förrän du ligger där.
Det berör. Hon är nästan i min ålder.
Jag tänker på hennes familj.
- Kan ni spola igenom där borta? - Det är det första de säger.
Bli inte involverad,
för när det är dags att åka, krossar det ens hjärta,
för man önskar att man kunde göra mer.
Vi kan bara be för henne.
Vi har transporten från Staten Island.
Okej, bra.
En 34-årig kvinna som fallit.
Klagade på värsta huvudvärken någonsin.
Hon har plötsligt blivit svag i högra sidan.
Två, tre. Okej.
Hej! Kan du berätta vad du heter?
Vi kopplar upp henne till monitorn.
Du är i goda händer. Det blir bra.
Blodtrycket är 109/69.
Lyft det här benet.
Bra. Snygga skor, förresten.
Krama mina fingrar. Krama hårt. Bra.
Vi tar dig till datortomografi.
Vi ska ta god hand om dig.
Kan du ta av dig masken?
Ja. Är det okej så här?
- Ja. - Okej.
Min farfar var läkare på Kuba. Han var barnläkare.
Jag växte inte upp med honom för han bodde på Kuba.
Jag var född och växte upp här i New York i Queens.
Jag studerade till läkare och tänkte att jag skulle göra
som farfar och bli barnläkare,
men sen blev jag fast i kirurgi.
Jag älskade att omedelbart kunna hjälpa nån med ett problem
och se det fixat direkt.
Jag växte upp här i närheten.
Mamma bor fortfarande i huset jag växte upp i,
så barnen jag möter är inte vilka som helst.
Det här är hemma för mig.
Att hjälpa till att bygga det största traumacentret för barn i New York,
är viktigt för mig.
AKUTVÅRD
Andra sidan också, okej?
Jag är sjukskötare inom pediatrik och transporter.
Vi är alla utbildade inom intensivvården och har en bakgrund på akuten,
så när ett trauma kommer in, kan alla hoppa in.
Alla är redo när ett trauma kommer in.
Mamma, pappa, vi ger Benadryl. Kan bli lite sömnig.
Oroa er inte. Jag är precis utanför rummet.
Vi kontrollerar om några minuter.
Det är en bra känsla att göra skillnad,
för jag har barn i området, och om nåt skulle hända, hamnar de här.
Transplantationspatient kommer. Vänta lite.
Det är Donald från Cohens. Får jag barnakuten, tack?
Det här är vårt pediatrik-callcenter.
Vi är ett av de enda pediatriska transportteamen i området.
Transport, Donald.
Och som sjukskötare tränas vi till en högre nivå.
Andra ringer till oss som om vi vore larmcentralen,
och ofta krävs faktiskt transport till vår avdelning.
Transport, Donald.
En 17-årig pojke kommer in med två ingångshål.
Förmodligen två utgångshål.
Kulan genomborrade diafragman, skadade levern, magsäcken och mjälten.
Redo att åka!
Blöder fortfarande.
Vi skickades ut till ett trauma av första graden.
En 17-åring som blev skjuten igår kväll.
Han fördes till akuten på ett annat sjukhus.
Mitt i natten dog han nästan tre gånger.
Vi har inte all information just nu, vilket är vanligt i akutvärlden.
Vi måste fatta beslut med ofullständig information.
Hej, hur är det? Vem är här från mitt team?
- God morgon, dr Prince. - Det viktigaste för teamet
är att han har varit på intensivvården hela natten.
Så det måste vara effektivt.
Vi vill bara ta CT/angiografi.
Vi ska vara tysta, effektiva och få honom till nästa steg.
- Familjen är också här. - Mamman är här.
Det här är Joshua, en 17-årig kille.
Han har flera skottsår. Han hade en splenektomi.
De reparerade levern, även gastrektomi gånger tre.
Joshua, allt är okej. Du är på sjukhuset.
Var det en penetrerande skada i nacken?
- Nej. - Var det ett överfall?
Oklart om vad som hände före...
- Skadorna är på överarmsbenet och i magen. - Okej.
- Kan vi ge honom plasma? - Nån hämtar plasman. Jag ska ge den.
En till. Hämta den.
Får jag en till?
Hej, jag är dr Prince.
Jag beklagar att du träffar nån som mig på morgonen så här.
De tar honom försiktigt från båren och transportören
och vi ordnar så att vi kan övervaka.
Sen flyttar vi honom för en ny datortomografi.
Vi pratade med kirurgerna som opererade.
Vi vet vad som har gjorts.
Efter flytten med ambulansen vill vi se till
att vi har all information för nästa steg.
Okej.
Har du frågor till mig direkt? Eller...
Jag är bara rädd.
Det förstår jag.
Jag beklagar.
Det är förståeligt och du får vara rädd.
Du är inte här ensam.
Vi är alla här.
Vi är alla här för att hjälpa dig med detta
och jag vet att mycket familj står bakom dig
och vi ska ta in dem med tiden.
Vi följer dig igenom det här. Vi är här för dig.
Jag är ledsen.
Jag vet inte hur mycket av det som är New York City eller covid,
men världen har förändrats.
Covid var en riktig väckarklocka,
men också ett stressmoment som vi inte har återhämtat oss från.
En orsak till många dödsfall var att sjukhusen var överväldigade,
men folk kom inte in förrän de var sjuka, för att de var rädda.
De som hade måttliga eller stora problem
höll sig borta från sjukhusen men dök plötsligt upp,
efter att ha gömt sig under pandemin.
Jag är orolig för storleken på blodproppen.
Hon är ung och frisk.
Jag vill inte vänta. Den är för stor.
Vad är hennes förnamn?
Julian. Hon vill skaffa familj.
Godmorgon.
- Hur mår du? - Bra.
Bra.
Hej, teamet.
Den här tjejen var på ett bröllop.
Vänster sida av ansiktet var svagt, armen blev svag.
Hon fick en stroke och kom in akut.
Hon har en stor blodpropp i högra hjärnhalvan.
Sänk masken så vi får se ditt ansikte.
Le mot mig.
Det överensstämmer med en kavernös missbildning.
Vi bekräftade det under en uppföljning
som visade att blodproppen hade krympt lite,
men en 29-årig tjej med hela livet framför sig?
Det sista vi vill är att riskera att det blöder igen
och ger henne problem resten av livet.
Hon blev bättre och proppen krymper, så vi tar ut den.
Därför gör vi det så fort vi kan.
De flesta av våra operationer är "borde och måste",
att man måste opereras för att förhindra förlust av liv och lem.
En procent lidokain med adrenalin 1:100 000 injicerades.
Vi har en defibrillator i operationssalen.
Nu kör vi.
Den här kvinnan är 29.
Hon var på ett bröllop med sin man
som är ortopediläkarstuderande i North Shore.
Hon är faktiskt operasångare
och en riktigt trevlig kvinna.
Och hennes man är också en bra kille. Så vi gör ett bra jobb.
...på Times Square, en skytt skjuter efter ett bråk
och folk springer och gömmer sig...
Här är vår förlovningsfest. Vi gifte oss för fyra månader sen.
Hon är en klassiskt tränad operasångare.
Hon provspelar också för Broadway.
Det här var hennes första föreställning.
Hon måste ha pratat med 50 olika personer.
Hon sa: "Jag vill inte sövas
för jag vet inte om jag kommer att prata med dem igen."
Under pandemin fördröjde folk i allmänhet sin vård.
Det hade betydande konsekvenser för allt
från upptäckt av cancer till att kontrollera blodtryck,
och det ledde till en ökning av nästan allt, inklusive akutfall
och sena diagnoser som borde ha uppmärksammats tidigare.
Och ännu viktigare, folk hade stannat hemma.
Nu gick folk ut bland andra.
Överfallen ökade, skottlossning ökade plötsligt.
Det var frustration och rädsla,
och allt det här ledde till att människor utagerade igen.
Om vi kan skanna honom, och få in honom på intensiven, är det bäst.
- Donald? - Ja?
- Har vi en bärbar monitor? - Inte än.
Jag kontrollerar venkatetern först.
- Täck över honom. - Luftvägarna?
Mary Anne, kan vi flytta?
Donald?
Okej, kom.
Han var på en fest.
Han sköts ett par gånger
och sedan fördes han med en privat bil till ett litet sjukhus.
Efter rapporten vi fick
förväntade jag mig en grabb i koma.
Han fick hjärtstopp tre gånger
och vi fick veta att han var hjärndöd.
Det ledde till chocken när jag började min snabbutvärdering,
och han öppnade ögonen och jag såg rädsla.
Det är inte något man vill se hos sin patient,
för det ökar syrebehovet, stress.
Vi måste vara noga med vad vi ger så att de inte blir mer skadade.
- Har vi gett blod? - Just nu.
- Har vi blodplättar? - Vi borde ge blodplättarna nu.
Att hålla nån vid liv i 25 minuter i en ambulans,
i en instabil miljö, är i bästa fall extremt svårt.
Blodplättarna är den enda enheten de gav mig.
- Och vi ger det? Perfekt! - Vi ger allt.
Ge en till plasma.
Tack, Donald.
65 milligram. På gång.
...här och vi sätter fast dem igen sen. Jag ska koppla ifrån.
Ta det här.
Allt är okej, Joshua. Vi ska flytta dig.
Och ligg still.
Ett, två, tre.
Att göra det här jobbet är svårt för mig som förälder.
Jag har en son som är 16 år. Det kunde ha varit min son.
Vi vet inte vad som händer när folk är ute.
Egon blir uppblåsta och man tänker inte klart,
och tyvärr får familjerna ta konsekvenserna efteråt.
Är du storebror eller lillebror?
Storebror.
Ni vet att det händer mycket.
Jag ska bara flytta honom till rummet bredvid,
sen ska vi ta reda på vad vi ska göra och berättar för er.
- Hjälper du din mamma? Ja. - Ja.
Vi gav bara blodplättar. Nu ger vi mer.
Det blir fjärde påsen plasma. Nästa blir blod.
Det sjunker, 119, hörni.
Han har inget blodtryck just nu.
- Mer blodtrycksmedicin. - Adrenalin.
- Ett gram? - Ge mig en 10 cc-spruta.
Om han får hjärtstopp, leder du då?
Det är så förkrossande.
Ett par metallbitar och man tar en ung människas liv
och de svävar mellan liv och död.
Medic 99, vi har en smitningsolycka med blödande shunt.
Polisen på plats.
Misstänkt misshandel. Det här är kod tre. Kom.
Det är en kvinna, 57, som blöder från sin shunt.
När hände det här? Vad hände?
Jag strider bara med dig.
Alla vet att du är respektlös.
Varför säger du att ingen räddade dig?
Gå ingenstans. Stanna här. Berätta vad som hände.
Hej, ma'am.
Vad har hänt?
Vänta lite. Låt oss ta hand om henne.
Sir, kan du ge oss ett ögonblick?
Vi försöker bara hjälpa henne.
- Vad heter du? - Vickie Williams.
Hej, ms Williams. Vi koncentrerar oss på dig.
Rob? Polis för platskontroll, tack.
Så den unga mannen i grönt är en familjemedlem?
- Ja. - Okej.
Och vem var föraren?
Den där killen.
- Med den svarta kepsen? - Ja.
Han tog inte på mitt bälte.
Är du yr eller har du ont?
- Jag slog huvudet. Jag har ont i huvudet. - Kan du greppa min hand?
Vill du stanna här eller åka till sjukhuset?
- Sjukhuset... - Inga problem.
Okej, miss Williams, mitt namn är Vicky.
Vi ska ta ditt blodtryck. På vänster arm.
Ditt namn är Vickie och mitt namn är Vicky. Vad ska vi göra åt det?
- Du förlorade mycket blod här. - Tänkte du äta på Applebee's?
- Oroa dig inte, vi ordnar allt. - Tack, Vicky.
Okej.
-Är det bra? - Ja, det är bra.
Ett, två, tre.
Är du bekväm?
Jag pratar inte med dig!
Förlåt.
Mina revben!
-Är det bättre? - Mina revben!
Förlåt.
- Mina revben! - Hur kan vi hjälpa dig med smärtan?
Lägg nåt här, så kan jag vila min arm.
- Okej. - Ska vi flytta den?
När vi kör kommer dina revben att slå mot armstödet.
Vi försöker stoppa om dig.
Du ska sitta på kudden.
Det är den som får dig att luta.
Vi börjar köra.
- Leo är en demon. -Är det din make?
Han är inte min man. Vi är inte gifta.
Jag frågar bara, ursäkta.
Jag förstår.
Han har funnits i mitt liv i 12 år.
Tolv ångestfyllda, långa år.
Vill du säga nåt innan du åker?
Nåt snällt, okej?
Mooks, jag är precis bakom dig.
Jag kommer. Hör du mig?
Prata inte med mig, Leo. Du har fel.
- Varför har jag fel? - Hittar du dit?
Hon är arg för att jag inte pucklade på föraren.
Är det därför hon är arg?
Han borde ha pucklat på honom när han såg allt blod.
Jag ska begrava min son på tisdag.
- Jag beklagar. - Han skyddar mig inte!
Vill du att mina barn ska skydda ditt 78-åriga arsle?
Visst.
Vi ses där, Leo, okej?
Du har ingen själ.
Vi försöker hålla henne lugn, så ses vi där. Tack.
"Du pratar om en jäkla spärr på golvet."
Jag sa: "Sir, kan du gå in i mittfilen?"
"Vad fan är hon rädd för?"
-Är det vad han sa till dig? - Ja. "Vad fan är hon rädd för?"
Han är en gangster.
Han är Crip eller Blood.
En av dem. Han har tatueringen.
Du vill bli hörd
och sedd.
Det är allt. Du vill bli hörd och sedd.
Den här venen måste bort.
Det finns en till ven under,
som är användbar.
Ser du?
Det här är vad han delar nu med kniven
och när han delar frontal- och temporalloben,
kan man göra så här, öppna det här. Vi ska gå in till den här.
Den måste bort.
På.
Vener överallt.
På.
Vänta tills jag säger det. På.
Vener är mycket tunnare än en artär,
så man kan flytta en artär mer aggressivt än en ven.
Sax.
Jag ska skära igenom det här. Det borde vara rätt.
Nej, du är en centimeter ifrån.
Nej. Det borde vara där. Jag fattar inte.
- Ser du gult där? - Jag ser gult överallt.
- Nav. - Nav.
Vad i helvete? Vad är det här?
Kan det vara en jävla tumör?
Ja, den ser lite grå ut.
Rachel, kan jag komma dit? Trampa på pedalen en sekund.
- Den är rätt. - Du undviker framsidan av den.
Den är så stor att jag inte träffar den.
Det är grejen. Det blöder nu.
Kan jag få hjärnbarkelektroden? Jag vill stimulera.
Jag ser den.
Jag ska hålla mig borta från artären.
Såg ni det?
Den är för stor för att ta ut i ett stycke.
Bipolärtång?
- På. Där är blodet inuti. - Det är som att öppna en blodblåsa.
Vrid bipolärtången till 35. På.
Så mycket blod.
Det rinner nonstop.
Det kommer fortfarande, John. Otroligt.
Jag har aldrig sett det blöda så mycket. Det är en stor blodpropp.
Kan vi få en större sug?
De är bra på att samla skräp.
Här kommer den.
Vad sägs om det här?
Där är den.
Jämför storleken med mitt finger.
Vi fick allt. Jag tror inte att det är nåt kvar.
- Jag tror att vi är klara. - Jag gillar det.
Om man tittar på storleken
kan man föreställa sig hur den satt mitt i hjärnan.
Det var den som sprack. Ser bra ut.
- Härligt. - Tursam tjej.
Det var vad vi måste göra
och jag uppskattar att du gjorde det med mig.
Vid en nödsituation, samarbetar vi och stöttar varandra,
för det kan vara känslomässiga stunder
och minnesvärda stunder när det går bra eller dåligt.
Ring mig.
- Miss Williams, mår du bra? - Ja.
Jag vet att du är trött, men försök att inte somna.
Ifall att du har en hjärnskakning.
Försök att hålla dig vaken, vi är nästan framme.
Varje samtal är en ny historia.
Man stöter på så många olika situationer, människors liv.
Alla har sin egen kamp.
Ibland undrar man hur personen hamnade i den situationen.
De ringer för att det är en nödsituation för dem
och trots att vi är vana vid att se det varje dag,
är det väldigt viktigt att vi inte glömmer
att bry oss om dem i de 30-40 minuter som de är med oss.
Mitt mål är att få dem att känna sig trygga
och att vi förstår vad de behöver.
Jag ska titta på din arm igen.
Bra. Lägg ner den.
Vi är framme.
- Tack. - Ingen orsak.
Det får en att tänka på hur mycket man måste vara närvarande
till hundra procent i kropp och själ,
för att göra skillnad.
- Don, får du nåt nu? - Jag får inget.
Ge honom hundra. Vrid upp det.
Sätt den på 100.
Vad är pulsen nu?
Pulsen är 118 nu.
Satte du noradrenalin?
SJUKHUSPRÄST
Man känner den. Jag kan inte säga en puls.
Säg till när du hör den.
Det verkar som om blodtrycket är knappt under 140. Systoliskt.
140 systoliskt? Så han svarade bra på noradrenalin.
- Jag tror det. - Toppen.
Om vi får en rimligt puls och ett rimligt tryck,
kan vi skanna honom?
Jag tror inte att han blöder i magen.
- Det finns ingen rodnad på magen. - Det ser bra ut.
Vi ska inte öppna om han får hjärtstopp.
Jag ser ingen anledning att öppna bröstkorgen.
Vi ska bara ta honom till intensiven.
Och Don har adrenalin om vi behöver.
- Koppla bort. Ja. - Okej.
- Du räknar. -Är du redo?
Ett, två, tre.
Jag har slangen. Och vi är inkopplade igen.
Han blev ganska dålig ett tag
och vi fick göra några justeringar, ge en hel del blod,
och blodtrycksmedicin och en blandning av de två.
Hela tiden har det varit en balans för att se
om han förlorar sitt blodtryck eller om hjärtat hamnar i fel rytm
som det som hände igår kväll, då han nästan dog.
Jag letade efter dig.
De goda nyheterna är att vi inte ser nån blödning
från en huvudartär eller från levern, som jag sa förut.
Nu vill vi få upp honom till intensiven, Jag tror inte att han behöver opereras.
Okej...
Det mest akuta problemen är då man inser
att man inte kan förändra det som har hänt ett barn
och kanske stunden då jag vet det
men föräldrarna hoppas att det inte är så,
och stunden tills man får dem
att förstå den nya verkligheten.
Vi får ta det timme för timme under eftermiddagen
och se vad som händer, och sen besluta om...
- Men han är inte i fara nu? - Han är...
För tillfället vet vi att han inte behöver opereras.
Men inte utom fara när det gäller hela situationen.
Vi får ta en timme i taget.
Vi vill få honom upp dit säkert,
och förhindra stora medicinska problem som att hans hjärta slutar fungera.
Och...
Och att han sen tar sig igenom natten.
Som förälder vet man inte vad som pågår,
man är inte med dem, och ibland finns en lucka
där mycket har hänt, men föräldrarna vet inte vad som har hänt.
Och jag förstår att det betyder att barnets liv
antagligen inte blir som de drömde om.
Som ung neurokirurg, även som läkarstudent,
är sådana desperata behov det som lockar.
Man måste respektera att engagemanget
i en annan människas liv är nåt vi gör,
och att vi lever med det hela tiden.
- Det är klart, Julian. - Tur, jag vet.
Du behöver inte den.
Jag pratade med din man. Brandon vet att allt är okej.
- Visa mig dina tänder. - Le.
Krama mina fingrar.
Lite svagare, men det är normalt.
Vicka på tårna.
Bra.
Allt gick perfekt.
Ska jag meddela din man att du lever?
Okej.
Okej, raring.
Det ser bra ut.
- Det gick bra. - Gjorde det?
Ja, inga problem, allt är bra.
Jag är väldigt optimistisk.
När man är djupt i det området har man inte mycket spelrum.
Man vill inte pressa för mycket.
Jag vill hellre att hon är stark, och har nåt att följa än tvärtom.
Och det är inte cancer, så det är nåt vi kan följa.
Ni får ett långt, lyckligt liv tillsammans.
- Okej. - Tack, kompis.
- Kämpa på. - Tack.
- Okej. - Tack.
- Ha det bra. - Du är fantastisk.
Jag blev känslosam.
Hon kommer att bli bra.
Hon kanske får nåt problem efteråt. Det skulle inte förvåna mig.
Vi var så nära.
Är du varm nog?
NEUROKIRURGISK INTENSIVVÅRDSAVDELNING
Hej.
Julian, hur mår du?
- Jag är okej. - Bra.
- Vad är det? - Jag är så lycklig.
Folk förtjänar dig.
Folk förtjänar nån som vill göra sitt bästa.
Det var en bra dag.
Hälsovård kommer att vara viktigt för oss alla.
Den här pandemin har bevisat det.
Vi bevisade att människor fortfarande vill hjälpa.
Sirener är stadens soundtrack.
Och många av dem betyder människor i nöd.
Och helt plötsligt, ur det här träsket
behöver man folk och de finns där.
Teamet är annorlunda varje dag. Vilka sköterskor och kirurger som är här.
Ansträngningen för att ha expertis här dygnet runt.
Det är magin som samlas för att ta hand om barn.
- Det är mitt yngsta barn. - Ja.
Att se honom lida...
Det gör ont att jag inte fysiskt
kan göra nåt för att hjälpa honom.
Det gör ont.
All tröst, alla år, alla tårar,
och allt det arbete som en hel familj lägger ner.
Och på en sekund, en kula, och allt är borta.
Han är en stor 17-åring,
men min son fyller 16 år om två dagar.
På insidan är de fortfarande små pojkar.
För mamman är han fortfarande hennes lilla pojke.
Jag är rädd att hur frisk och stark han än var,
är påverkan på hans kropp så stor att
det är som ett flygplan på väg att krascha.
Han är inte ens stabil ännu, så det är frågan.
Kommer han att krascha innan vi kan dra upp honom?
Undertexter: Ulrika Lindfors-Davis