‎E la a doua încercare ‎de trecere a graniței.
‎Prima dată, i-au dat afară.
‎Dar noi vrem să venim ‎în această țară măreață.
‎Te simți bine?
‎- Mai avem puțin. ‎- Bine.
‎Bună, sunt dr. Macri. Sunteți familia ei?
‎- Da. Vorbim doar spaniolă. ‎- Vorbiți spaniolă?
‎- Da, preferăm spaniola. ‎- Perfect!
‎Ce se întâmplă?
‎A spus că sângerează.
‎- A văzut când s-a dus la baie. ‎- Câte săptămâni are sarcina?
‎- E în cinci luni. ‎- Cinci luni.
‎Vitamine? A luat...
‎Nu a luat vitamine. ‎Tocmai a venit din Honduras.
‎Dnă doctor, ‎abia ce a trecut granița cu Mexicul.
‎Doamne!
‎Nu-ți face griji.
‎Relaxează-te.
‎Vom face tot ce putem ‎și vom vedea care e starea copilului.
‎Facem o ecografie rapidă, ‎ca să vedem copilul.
‎Să vedem...
‎frecvența cardiacă fetală.
‎Încerc să prind inima de aici. Asta e. Da.
‎Asta e inima.
‎Sună frumos, nu-i așa?
‎Inima bebelușului bate bine.
‎Deocamdată, copilul e bine.
‎- Din ce țară ești? Honduras? ‎- Da, din Honduras.
‎Câte zile a mers pe jos?
‎Le-a luat 20 de zile să ajungă aici.
‎Nu văd sânge.
‎Nu sunt urme de sânge.
‎Bine. ‎Está bien.
‎Vorbim cu ginecologul ‎și te trimitem să te consulte.
‎La alt spital.
‎În regulă? Bine. ‎Está bien.
‎Cel mai bine e să meargă în centru, ‎să fie văzută de obstetrician
‎și să primească tot ce are nevoie ‎ca ea și copilul să fie bine.
‎Îi compătimesc.
‎Au trecut prin multe ‎în ultimele două săptămâni
‎și vor să se asigure ‎că bebelușul e teafăr.
‎- Pleacă? ‎- Da. E gata de plecare.
‎Să gândim pozitiv.
‎Totul va fi bine. Nu vă faceți griji.
‎Bine.
‎Frate!
‎A trecut granița...
‎- Granița mexicană? Pe jos? ‎- Pe jos. Din Honduras.
‎- A călătorit 20 de zile? ‎- Da, gravidă.
‎Poți presupune multe lucruri ‎din ceea ce-ți spun din trecutul lor.
‎Până la urmă, stai foarte puțin cu ei ‎ca să poți stabili o legătură.
‎Asta e cel mai greu la camera de urgență,
‎să mă pun în situația lor, ‎chiar dacă n-o pot face pe deplin.
‎Dar mă străduiesc și mă pun în locul lor.
‎Asta contribuie la îngrijirea lor ‎și îi face să se simtă mai confortabil.
‎Pa! Mult noroc!
‎- Mulțumesc. ‎- În regulă.
‎SERVICIUL DE URGENȚĂ
‎SPITALUL LENOX HILL ‎INTRARE AMBULANȚE
‎EPISODUL 04 ‎DRUMUL SPRE AMERICA
‎Zona asta e foarte frumoasă noaptea.
‎Ea nu va vedea asta. Dar o aducem noi.
‎Sigur că va ști imaginea aceea. ‎Cine nu vrea să o știe? Zău!
‎Nu va ști de Prospect Park.
‎Ba da. O să cunoască Brooklynul. ‎O să venim pe aici.
‎Nu știu de ce crezi că n-o să venim.
‎Abia aștept!
‎Dacă nu găsim cheile, s-a dus entuziasmul.
‎- Dumnezeule! ‎- Le am aici.
‎- Sigur le ai? ‎- Sunt undeva.
‎Doamne, Lorey! Nu le ai, nu-i așa?
‎Dumnezeule!
‎Cresc suspansul.
‎Am deschis geamul de la dormitor. ‎Mă întorc imediat.
‎- Lorey, nu. ‎- Suntem proprietarii. Intru pe geam.
‎Nu! Te rog...
‎- Hai să găsim cheile. ‎- Nu știu unde sunt.
‎Bine, atunci... Astea sunt?
‎O să fim niște părinți grozavi! Grozavi.
‎Bine...
‎Bună!
‎- Mersi pentru intrarea ilegală. ‎- Pentru puțin. E prima noapte aici!
‎Dumnezeule!
‎Sunt mult mai entuziasmat acum. ‎În sfârșit!
‎Doamne! Arată minunat!
‎Mai trebuie curățate colțurile. ‎În câteva ore sunt gata.
‎- E extraordinar! ‎- S-a uscat frumos.
‎- Îmi place mult! ‎- Pătuțul va fi aici.
‎Unde stă legănuțul? Bine.
‎- Masa de înfășat, aici? ‎- Da.
‎Nu știu de ce e așa o surpriză ‎că vom avea un bebeluș micuț.
‎Da. Toți zic: „Măsoară doar atât... ‎E pe curba de 8% de înălțime și greutate.”
‎Le răspund: ‎„Am trăit toată viața pe curba de 8%.”
‎Dacă n-am avea locul ăsta aranjat, ‎aș fi mai panicat,
‎dar acum știm exact cât mai durează, ‎știm când vine
‎și știm că avem o casă unde să o aducem.
‎- Așa că... ‎- Da, nu vom locui în mașină.
‎E o senzație plăcută.
‎Ușurare, entuziasm, multe senzații...
‎Nu știu. E plăcut.
‎- Așa e. ‎- E bine.
‎E prima noastră seară în noua casă.
‎Da!
‎CENTRUL MEDICAL COHEN PENTRU COPII
‎A fost cu un picior în groapă.
‎Echipajul de pe ambulanța care l-a adus ‎nu credea că va scăpa.
‎Din fericire,
‎medicii de la terapie intensivă ‎și cardiologul i-au salvat viața.
‎Acum e gata să meargă acasă cu familia. ‎Tocmai veniseră din Pakistan.
‎În alt loc, în alt moment, ‎n-ar mai fi printre noi.
‎Inima lui s-a oprit, nu mai respira.
‎Clipa aceea a fost foarte înfricoșătoare.
‎Dar acum sunt foarte fericită.
‎Doctorii, asistentele, tot personalul, ‎toți au fost de mare ajutor.
‎Grozav. Mă bucur.
‎N-am văzut asemenea omenie în țara mea.
‎- Sunteți amândoi din Pakistan? ‎- Da.
‎Eu sunt de pe partea cealaltă ‎a globului, din Cuba.
‎- Din Cuba? ‎- Da.
‎Are un început bun în viață.
‎Are noroc cu părinți ca voi. ‎Nu toți copiii sunt așa norocoși.
‎Fiind copil de imigranți ‎care au venit în țara asta fără nimic,
‎fiindcă totul le fusese luat,
‎le mulțumesc părinților ‎că mi-au dat posibilitatea de face asta.
‎Tata a murit acum aproape 20 de ani, ‎după un atac de cord.
‎Capacitatea de a distinge binele de rău, ‎chemarea mea de a-i ajuta pe alții
‎vin direct de la exemplul ‎pe care mi l-au dat el și mama mea.
‎E ceva înrădăcinat ‎în identitatea lor religioasă
‎și de aici se trage ‎esența noastră ca familie.
‎Mă uit în urmă și îmi zic: ‎„Ce daruri, ce mod de a înțelege lumea”,
‎fie că e o altă cultură sau o altă limbă.
‎Lucrurile astea mă ajută mult ca medic.
‎Cum te simți, draga mea?
‎Bine.
‎Am mâncat ‎empanadas‎ de la Mama's. ‎Și ‎fajitas‎ de pui. Foarte bune.
‎Unde-s cele mai bune ‎empanadas?
‎- În Honduras. ‎- Honduras?
‎Știi țara asta, Honduras.
‎M-ai văzut și ți-ai zis:
‎„Ce honduriancă frumoasă! ‎Trebuie să mă însor cu ea.”
‎Ambulanța 99, ‎am un transfer pentru Centrul Cohen.
‎E o fetiță de un an.
‎Te sun eu mai târziu.
‎...febră, lipsa apetitului, a vomitat. ‎Trebuie transportată imediat. Cod trei.
‎- E în regulă. Uite, mami e aici. ‎- Sunt aici, Darlyn.
‎Muy bien!
‎Te descurci de minune.
‎- Vino aici. ‎- Mulțumesc.
‎Geanta e acolo, da?
‎Bine.
‎Asta o să o țină ocupată.
‎Ascultă asta.
‎Bună, numele meu e Kristina.
‎Te rog, spune-mi în spaniolă ‎ce a pățit copilul.
‎De la început.
‎Nu se simte bine de luni.
‎Luni au început ‎să-i apară pete roșii pe tot corpul.
‎Acum sunt foarte roșii ‎și foarte inflamate.
‎E foarte dureros pentru ea. ‎Plânge întruna. Nu mai suportă.
‎Am înțeles. ‎Gracias.
‎SPITALUL LENOX HILL
‎- Te-ai împușcat singur? ‎- Nu.
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Unchiul meu m-a împușcat din greșeală.
‎Mi-a arătat arma, m-am ridicat,
‎și apoi m-am trezit împușcat în spate.
‎Din păcate, a uitat de ultimul glonț, ‎care era pe țeavă.
‎Asta a fost tot. ‎Și viața mea s-a schimbat.
‎Are o mare vină, dar l-am iertat.
‎Ce armă era?
‎Un pistol Beretta.
‎- Tu ai arme? ‎- El are una.
‎- Tu ai? ‎- Și eu am una.
‎Ascultă, sunt 100% hotărât ‎să revin la normal.
‎Nu e o opțiune pentru mine să fiu schilod.
‎Cred că Domnul mi-a dat această încercare ‎și m-a încredințat ție...
‎Nu vreau să te dezamăgesc. Urăsc asta.
‎- Dacă se face operația... ‎- Se face.
‎Dacă se face, o să merg.
‎E îngrozitor.
‎Nu pot să fac minuni.
‎N-o să-i pot da înapoi ‎capacitatea de mișcare.
‎Cred că asta așteaptă el.
‎Împușcături... E devastator ‎să fii paraplegic pentru totdeauna.
‎Pur și simplu... viața ta e distrusă.
‎Glonțul a venit din față, în felul acesta,
‎a trecut de fațeta asta, ‎a spart arcul acesta și a ieșit.
‎Se vede aici.
‎Glonțul a avut atât de multă energie, ‎încât măduva s-a umflat.
‎E ca o vânătaie.
‎În primul rând, am vrea să nu operăm, ‎fiindcă rana e recentă.
‎Dar vrea să facă recuperare. ‎O să facem o fuziune posterioară.
‎E greu. Dar dr. Langer mă va repara.
‎Sunt convins. Vom trece peste asta.
‎- Așa va fi. Sută la sută. ‎- Sută la sută.
‎Bucurați-vă de ceea ce aveți.
‎SPITALUL LENOX HILL
‎SPITALUL HUNTINGTON
‎Cioc, cioc!
‎- Bună! ‎- Salut!
‎- Bună, MacKenzie! ‎- Bună!
‎Vreau să discutăm ceva ‎legat de trasarea inimii fetale.
‎Știi că ți se induce nașterea ‎fiindcă bebelușul e mic,
‎dar problema e că, pentru asta, ‎trebuie să-ți dăm câteva doze de Cytotec.
‎Bebelușul a tolerat doar două doze, ‎apoi i-a scăzut pulsul.
‎La fiecare contracție, ‎pulsul bebelușului scade.
‎În situația ta, în aceste condiții, ‎vom face o cezariană.
‎Bine.
‎Știu că vrei să naști natural,
‎dar totul se întâmplă cu un motiv.
‎Vom face cezariana curând.
‎De-asta nu-ți dăm medicamente.
‎Le-am oprit, fiindcă te monitorizăm,
‎iar bebelușul încă îmi arată ‎acele scăderi de puls stresante.
‎Știi ce zic? ‎Ești asistentă, știi despre ce vorbesc.
‎Dacă vrei să vezi, ‎pot să-ți arăt pe monitor.
‎- M-am uitat când eram singură. ‎- Da! Ești isteață.
‎Care sunt riscurile?
‎Există risc de infecție, de sângerare.
‎Poți face embolie pulmonară.
‎Poate fi nevoie de transfuzie de sânge.
‎Într-o situație de viață și de moarte,
‎îmi permiți să fac orice e nevoie ‎pentru a vă salva pe tine și pe copil?
‎Sigur că da.
‎Îmi permiți să-ți fac transfuzie de sânge ‎dacă va fi nevoie?
‎- Sigur că da. ‎- Bine, iubito.
‎- Va fi bine, crede-mă. ‎- Am încredere.
‎CENTRUL MEDICAL COHEN PENTRU COPII
‎A adormit.
‎Mă gândeam eu că va adormi în ambulanță.
‎Da. Cum n-a dormit nici zi, nici noapte...
‎Sí.
‎Suntem la Urgențe. ‎O ajuți să se înregistreze?
‎- Bună, ea e mama? ‎- Da, e mama.
‎Aduc o pătură pentru copil.
‎Mulțumesc.
‎Numai bine!
‎- Mulțumesc! ‎- Suntem aici să ajutăm.
‎Pa, Darlyn!
‎Am venit aici în 2009 ‎din America Centrală, din Honduras.
‎În 2012, m-am angajat ‎în sistemul de sănătate.
‎Fac ceea ce am visat mereu.
‎În țara mea, ‎e greu să faci ceva ca femeie,
‎în domeniul acesta, pe ambulanță.
‎Dar aici, chiar pot lucra pe ambulanță,
‎mi s-a dat un rol ‎în care pot să fac ce știu mai bine.
‎Era foarte dulce, nu-i așa? Adorabilă!
‎Îmi amintește de o verișoară de-ale mele, ‎care are sindrom Down. E foarte drăguță.
‎- E aici sau în Honduras? ‎- În Honduras. Uite. O cheamă Fabiola.
‎- E drăguță! ‎- Aici eram copii.
‎- Tu ești? Ce păr aveai! ‎- Eu sunt.
‎- E adorabilă. ‎- Da.
‎Era adorabilă.
‎CENTRUL MEDICAL COHEN PENTRU COPII
‎SPITALUL LENOX HILL
‎- Joe, te simți bine? ‎- Da.
‎Asta-i bine.
‎Bună, Joey!
‎Ești eroul meu.
‎Ba tu ești eroul meu!
‎Abia aștept.
‎Nu vreau să fii dezamăgit dacă...
‎Nu cred că se va schimba ceva după asta.
‎- O să fii la fel imediat după. ‎- O să fiu mai bine.
‎Luați-i gulerul. Aici o să fii mai bine.
‎E uimitor!
‎N-am făcut încă nimic, omule.
‎Cum faci asta?
‎E uimitor.
‎Îți dai seama ce e important.
‎Totul va fi bine. Sunt convinsă.
‎Avem mult sprijin, slavă Domnului!
‎Unu, doi, trei...
‎E un supraviețuitor.
‎Mama lui a murit când el avea șapte ani.
‎A venit în America la zece ani.
‎Se descurcă.
‎Totul o să se rezolve.
‎Asta e rana de ieșire. ‎Pe aici a ieșit glonțul.
‎A intrat pe partea dreapta-față a gâtului ‎și a ieșit prin stânga-spate.
‎Joe are 40 de ani, ‎doi copii, soție, o familie mare.
‎Cred că e din Ucraina. ‎Familia lui e ucraineană.
‎E o situație tristă.
‎- Ne vom da toată silința, da? ‎- La treabă!
‎Să ne rugăm un pic pentru el.
‎Inspirați adânc.
‎Expirați.
‎Haideți să începem!
‎Rămâi deasupra osului de aici.
‎Aici e fațeta, ‎între vertebrele patru și cinci.
‎Aici e fractura.
‎Toată grămada asta de aici e os spart.
‎Acum pun așchii de os.
‎Mărunțești asta, Don? Mărunțește-le.
‎Astea de aici?
‎Glonțul spulberat tot arcul, ‎care e partea din spate a vertebrei.
‎Intrăm în spatele coloanei vertebrale
‎și o să montăm mici șuruburi în fațetă.
‎E o clemă care ține totul la un loc ‎și împiedică mișcarea.
‎Vom putea scoate gulerul, ‎ca să poată deplasa.
‎Minunat. Dă-mi un șurub.
‎Ăsta da șurub, frate!
‎- Arată bine? ‎- Da.
‎E posibil să-și recapete unele funcții.
‎Măduva nu e secționată ‎și nici nu e presată de vreo bucată de os.
‎E opusul. A fost doar forța.
‎Energia glonțului care a atins coloana ‎s-a transmis la măduvă.
‎Are o contuzie ‎a măduvei coloanei vertebrale.
‎Nu-i promit nimic, ca să nu fie dezamăgit.
‎Fă o poză.
‎Dar are o șansă.
‎Mulțumesc tuturor!
‎Nu e ușor. Are doi copii. ‎E o poveste foarte tristă.
‎Bună!
‎- Salut! ‎- Frate, ce faci?
‎Nu mai vorbești cu mine? ‎Îmbrățișează-mă. Te iubesc.
‎- Ești un frate bun, să știi. ‎- Tu ești un frate bun.
‎Pot să-ți zic „frate”? ‎Eu, alb, tu, afroamerican?
‎Da, avem același tată în ceruri. ‎Dumnezeu nu are culoare.
‎- Da, dar nu suntem în ceruri. ‎- Nu, suntem aici. Aici e iadul.
‎Bună! Ce faci?
‎Îl ajutăm pe Josh să treacă ‎la etapa următoare.
‎Sper ca abdomenul să se fi dezumflat, ‎ca să-l putem închide.
‎E un pas important ‎pentru recuperare și îngrijire.
‎Are noroc că trăiește.
‎La început, ne-am temut ‎că nu-i mai funcționează creierul,
‎la cât de rău era și după oprirea inimii.
‎Peste weekend, ‎s-a tot trezit, a avut reacții.
‎Se pare că e acolo.
‎Să vedem!
‎Se pare că nu mai sângerează acum. ‎Aici e plin doar o treime.
‎Încercăm să golim sângele.
‎Vestea grozavă e ‎că nu pare să sângereze acum.
‎- Arată bine. ‎- Spălăm?
‎Închidem peretele abdomenului.
‎Trebuie să avem grijă ‎să nu coasem și intestinele.
‎E uimitor. ‎În două secunde, o viață e distrusă,
‎și e nevoie de săptămâni ‎și ore lungi de muncă
‎ca să redevii cum erai.
‎Sunt mândru de echipă, dar mă gândesc: ‎„De ce e nevoie de noi? De ce trăim asta?”
‎La început, ca tânăr chirurg, ‎mi se părea palpitant.
‎Alergai să vezi un traumatism, ‎să ai grijă de om, era sânge peste tot.
‎E foarte palpitant pentru medic tânăr.
‎Acum, pe măsură ce trec anii, ‎vezi tragedia, iar eu văd mai mult.
‎E o tragedie mai ales americană.
‎Restul lumii nu se gândește
‎la numărul adolescenților ‎care vor fi împușcați în weekend.
‎Toți avem probleme,
‎dar accesul la arme ‎face ca aceste probleme să fie mortale.
‎Sunt antiaderenți?
‎Sunt buni, poți să-i ții.
‎Așa!
‎Te pregătim, îți dăm cămașa de operație ‎și suntem gata de acțiune.
‎- Cum te cheamă? ‎- Lorey.
‎Lorey, vei intra la final. ‎O să stai lângă noi.
‎E antiacid. Dă-l pe gât ‎ca pe tequila aia la care visezi.
‎- Ba bine că nu. ‎- Vine și aia.
‎- Ai făcut-o perfect. ‎- E profesionistă.
‎Ne vedem acolo. Mă duc să mă pregătesc.
‎Zicem tequila, ‎dar e mai mult Jägermeister.
‎- Ai întrebări? ‎- Nu, mi s-a explicat totul. Mulțumesc.
‎- Cum vă cheamă, dle doctor? ‎- Jonathan. Jonathan Oster.
‎- Ca blenderul. ‎- Mersi, Jonathan.
‎Eu și Lorey am fost împreună în liceu.
‎A fost o iubire năvalnică de vară. ‎Eu eram în clasa a XII-a.
‎Mă pregăteam să merg la facultate ‎și eram mereu împreună.
‎O să o cunosc!
‎N-am cuvinte să spun ‎cât de mult m-a susținut soțul meu.
‎Nu doar acum, ci și înainte, ‎căci am fost cu adevărat nesuferită,
‎iar el mi-a reamintit că nu era adevărat.
‎Lorey a cunoscut-o pe mama‎. ‎Erau apropiați înainte ca ea să moară.
‎Un ultim sărut pe burtă.
‎Abia aștept să te cunosc.
‎Îmi tot zic să nu leșin.
‎- Să mă vezi întins pe jos... ‎- Jur...
‎Nu leșin. Am băut multă apă.
‎- O să fie bine. ‎- Așa e.
‎O să fie bine!
‎Nu-mi fac griji.
‎Suntem gata.
‎Gata? Hai să mergem.
‎Bine. La treabă!
‎- Lorey, o ducem în spate. ‎- Da. Acum? Doamne!
‎- Te iubesc mult. ‎- Și eu.
‎O să te descurci grozav.
‎- Te iubesc. ‎- Și eu te iubesc.
‎- Bine. ‎- Să mergem!
‎- Te chemăm când suntem gata. ‎- Perfect!
‎Aveți grijă de el.
‎Auzi, să aibă grijă de mine!
‎Se fac cezariene tot timpul. ‎Avem una chiar acum.
‎- Ești gata? ‎- Gata, Freddie!
‎Bună! Totul a mers bine.
‎- Tu ești în regulă? ‎- Da. Mulțumesc!
‎Mulțumesc mult pentru tot!
‎Am o mică veste bună. ‎Când am montat electrozi pe cap,
‎am putut stimula măduva spinării ‎de sus până jos.
‎A circulat ceva electricitate,
‎ceea ce înseamnă ‎că acele trasee nu sunt întrerupte.
‎Nu-ți pot spune că sigur se va face bine,
‎dar există o legătură între creier, ‎picioare și mâini.
‎Asta e bine.
‎Există o mică funcție motorie ‎când e stimulat.
‎Cu optimism moderat, ‎văd în asta un semn că și-ar putea reveni.
‎Mulțumesc pentru tot.
‎Joey! Soția ta, Monalisa, e aici, amice.
‎Sunt aici, Joey.
‎- Da? Zâmbește. ‎- Da.
‎E în regulă, se trezește.
‎Văd cât de greu e pentru ea. ‎A avut o perioadă foarte grea.
‎Cu o familie mare ca a lor, e mult.
‎Așa că...
‎Să vedem ce va fi.
‎Să sperăm că există...
‎E un tip credincios, ‎așa că Dumnezeul lui va avea grijă de el.
‎Mamă, vrei să ni te alături? Te rog.
‎I-am spus vestea bună, ‎că am reușit să închidem abdomenul.
‎A fost bine. Țesutul avea aspect sănătos. ‎Nu mai e nevoie de alte operații.
‎După ce-i scoatem tubul respirator, ‎îl dăm jos din pat.
‎Vrem să-i punem corpul în mișcare, ‎să revină la normal.
‎Ținem legătura.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Operația a mers foarte bine.
‎Fratele tău a întrebat de tine.
‎Și mătușile și unchii tăi.
‎Toți au zis să fii puternic, ‎că o să treci peste asta.
‎CENTRUL MEDICAL COHEN PENTRU COPII
‎CENTRUL MEDICAL LENOX GREENWICH VILLAGE
‎Da, stă pe scaunul A.
‎E un pacient care a fost văzut ‎de o altă echipă mai devreme.
‎Acum, din păcate, e blocat aici.
‎Nu știm ce să facem cu el. ‎E pe străzi de ceva vreme.
‎Multe adăposturi nu te primesc ‎în scaun cu rotile sau cu cadru de mers.
‎Unele nu te primesc nici cu baston.
‎Nu are nicio șansă să fie primit.
‎Sper să găsim un ajutor pentru acest domn.
‎Bună, dle Cooper!
‎Bună! Dle Cooper! Bună, sunt dr. Macri.
‎Ce vrei să faci?
‎- Mergi la adresa asta, pe strada 43? ‎- Vreau înapoi la adăpost.
‎- Ce adăpost? Nu-l găsim. ‎- Bulevardul 49, colț cu strada 3.
‎- Unde ai dormit în ultima lună? ‎- Pe stradă, domnișoară.
‎Pe stradă. Simți ceva în neregulă acum?
‎- Nu te simți bine? ‎- Mă simt bine.
‎- Vreau să plec, să merg la adăpost. ‎- Bine. La adăpostul tău?
‎- La orice adăpost. ‎- Bine.
‎Nu mai vreau pe stradă.
‎O sun pe mama lui, ‎să obțin informații de la ea.
‎Nu-l poți primi și n-a mai locuit cu tine...
‎Înțeleg.
‎Asta, după ce a fost lovit de mașină? ‎A avut o leziune la coloană?
‎Bine.
‎Bernard?
‎Bună! Am nevoie de istoricul tău, ‎pentru adăpost.
‎Ai nevoie neapărat de scaun, nu-i așa?
‎Ai făcut operație la spate?
‎M-am operat la gât.
‎Da? Bine. Unde anume?
‎- Pe măduva spinării, pe aici. ‎- Pe măduva spinării?
‎- Poți să te dezbraci, să vedem... ‎- Dacă mă ajutați.
‎Să te ajutăm? Sigur că da.
‎Avem niște pantaloni de trening? ‎Pantaloni și un hanorac?
‎O să meargă la Lenox ‎dacă nu-i găsim un adăpost.
‎Nu-l putem trimite așa. ‎N-o să le placă, nu-i așa?
‎Domnule, vin să te ajut să te dezbraci.
‎Îți dau un halat. ‎Am niște haine pentru tine.
‎Mulțumesc mult.
‎E regretabil, dar într-un oraș ‎atât de populat și de aglomerat,
‎există o mare inechitate ‎în serviciile de sănătate.
‎Ca medic la Urgențe, ‎vezi diversele niveluri.
‎Văd de toate, de la oameni ‎cu o calitate a vieții ridicată,
‎la oameni ‎pentru care fiecare zi e o luptă.
‎Acum nu mă enervez pe pacienți, ‎ci pe sistem, care nu-i ajută.
‎E important ca oamenii ca el ‎să ajungă la o clinică de boli mintale,
‎să aibă acces la resurse.
‎Dacă are o leziune a măduvei, ‎să facă recuperare.
‎Diferențele sunt clare și cred ‎că pandemia le-a accentuat și mai mult.
‎Măcar se odihnește.
‎Lasă-mă o clipă să vorbesc cu el.
‎- Bună, iubitule! ‎- Bună, scumpa mea!
‎- Ce faci? ‎- Bine, tu?
‎Bien.‎ Ce faci? Cum te simți?
‎- Mă simt binișor. ‎- ‎Încă te simți slăbit?
‎Da, puțin. Fără putere.
‎- O scoatem noi la capăt. ‎- ‎Da. Totul va fi bine.
‎Da, iubito.
‎Trec pe la tine după serviciu.
‎Ar fi frumos. ‎Vreau să vă văd pe tine și pe copil.
‎- Pe curând! Te iubesc. ‎- Te iubesc. Pa!
‎Soțul meu nu s-a simțit bine.
‎A trebuit să-l duc la Urgențe.
‎I se fac multe analize, ‎ca să vedem ce se întâmplă
‎și i s-a făcut o transfuzie de sânge.
‎Mă simt...
‎copleșită.
‎Mi se pare că totul...
‎Credeam că am totul sub control.
‎Vreau să fie acasă, dar înțeleg...
‎că trebuie să se facă bine pentru copil.
‎O să vină acasă curând.
‎E în ordine. O să fie bine.
‎- Te simți bine? ‎- Da.
‎E cea mai bună senzație, ‎chiar înainte de Ziua Mamei.
‎Cel mai bun cadou de Ziua Mamei.
‎- Mama îmi face și ea acest cadou. ‎- Așa e.
‎Michelle zice că stăm bine.
‎Ascultă!
‎Asta e anestezia locală. ‎Doare puțin. Încearcă să suporți.
‎Nu! Stai liniștită. E normal.
‎- Scuze. N-am vrut să sar așa. ‎- E în regulă.
‎Nu-i nimic. Acum injectează.
‎Simt de parcă m-am lovit la cot.
‎- Simt căldură pe picior. ‎- Da, așa funcționează.
‎- Doar pe partea asta. ‎- Sper să ajungă pe ambele părți.
‎- Lângă mine. Așa. ‎- Bine. S-au încălzit ambele părți?
‎- Nu, doar asta. ‎- Bine.
‎Bine. Să vedem cum se așază lucrurile...
‎Are 38 de săptămâni și ceva.
‎Sub 39 de săptămâni, ‎se consideră travaliu prematur.
‎- Cum te simți? ‎- Simt amețeală și furnicături.
‎În cazuri ca al ei, ‎când bebelușul nu mai crește în burtă,
‎nu avem de ce să așteptăm.
‎Bebelușului îi va fi mai bine ‎după ce se naște.
‎Am venit!
‎- Îmi place în sala de operație. ‎- Serios? Data viitoare, vii să mă asiști?
‎- Bine ai venit! Poftim, ia loc. ‎- Bună, dulceață!
‎Bună!
‎- Draga mea... ‎- Nu-mi pot mișca picioarele.
‎- Nu le poți mișca? ‎- Nu.
‎De ce să-ți miști picioarele?
‎- Cum te simți, MacKenzie? ‎- Nu simt nimic. Mă simt bine.
‎Te simți bine? ‎Cineva a făcut treabă bună aici.
‎- Absolut! ‎- Mulțumesc, dle doctor.
‎Câteodată, am noroc.
‎Bine. Incizie.
‎Sunt aici. E copilul nostru.
‎E fetița noastră.
‎- Te descurci de minune. ‎- Nu știu.
‎- Ești minunată. ‎- Nu simt nimic.
‎Ce mai faci, fată? Te simți bine?
‎Ce faci? De ce ești așa tăcută?
‎- Nu zici nimic? Vorbește-mi. ‎- Suport în tăcere.
‎- Da, ești stoică. ‎- Vorbește cu mine.
‎- Ați ales numele bebelușului? ‎- Fiamma.
‎Înseamnă „foc” în italiană.
‎- Foc? Îmi place. ‎- Micuța noastră flacără.
‎Fetița noastră, ca o flacără.
‎Linia de mijloc e aici. Vezi?
‎- Mă ții de mână? ‎- Da, mi-ar plăcea să te țin de mână.
‎Simți ceva? Nicio durere? ‎Asta îmi place să aud.
‎Ești extraordinară. Sunt mândru de tine.
‎Suntem foarte aproape.
‎Ți-am separat deja fascia. M-ai auzit?
‎Da, imediat ajungem la uter,
‎iar tu vei fi mamă în curând.
‎O să fii mamă în curând.
‎Acesta e un protector Alexis.
‎Îl trecem prin incizie ‎pentru a vedea bine în interior.
‎Cine e plin de energie azi? Să vă văd!
‎Haide! Încă o dată.
‎Acum creăm un lambou vezical.
‎- Cum e urina? ‎- Frumoasă, limpede.
‎- Ți-e frică? Te temi? ‎- Mi-e puțin teamă.
‎Sunt lângă tine. ‎Trecem prin toate împreună.
‎- Da. ‎- Batem la ușa copilului.
‎Abia aștept s-o aud.
‎Și... am ajuns la uter.
‎Ora 18:52.
‎În curând, iubirea mea, ‎va scoate copilul și ți-l va da.
‎Ce zici de asta?
‎Presiunea e mare. ‎Curând, o să avem un copil.
‎Da!
‎E un dovlecel aici!
‎Dumnezeule!
‎Puteți coborî draperia?
‎Doamne!
‎Uite-o!
‎E copilul nostru!
‎E foarte drăguță!
‎- Uită-te la ea! Doamne! ‎- „Bună, mami!”
‎O vezi?
‎- Uită-te la ea! ‎- Bravo!
‎Bravo!
‎E în ordine.
‎- Felicitări! ‎- Bine ai venit!
‎- Dumnezeule! ‎- Da! „Sunt aici!”
‎Bun-venit în lume!
‎Uită-te la ea! Dumnezeule!
‎Abia aștept s-o țin în brațe!
‎Felicitări!
‎Te iubesc foarte mult.
‎Te iubesc atât de mult!
‎Ești o luptătoare.
‎- Te-ai descurcat foarte bine. ‎- Da?
‎Te-ai descurcat foarte bine. Da.
‎Ce să vezi, ‎placenta e mai mare decât bebelușul.
‎- Te simți ciudat? ‎- E puțin amețită.
‎Sângerează ceva mai mult. ‎Tensiunea e bună?
‎Puțin cam joasă.
‎E în regulă. ‎O să te simți mai bine într-o clipă.
‎- Rezistă. Totul e normal. ‎- Suntem bine.
‎Îți injectăm ceva în coapsă ‎contra sângerării.
‎- Sunt profesioniștii, iubito. ‎- Știu.
‎- Ce țipăt drăguț! ‎- Tract respirator intact.
‎Da!
‎- Tată, vrei să tai cordonul? ‎- Da.
‎- Dumnezeule! ‎- E greu.
‎Chiar că e greu.
‎- Așa! Bravo! ‎- Dumnezeule!
‎- L-a tăiat? ‎- Da!
‎- Doamne, n-am sărbătorit! ‎- Eu doar...
‎Visul nostru e aici, iubito.
‎Ce-a fost mai greu a trecut. ‎Acum trebuie să creștem un copil.
‎Dumnezeule! Da!
‎Încet. Ține-i de cald.
‎Uită-te la voi! Îi ții de cald, îi e bine.
‎Va fi un copil foarte bun.
‎Cum a fost?
‎Acum e afară, în lume. O să vină acasă.
‎Are o casă, are un pătuț.
‎O să doarmă lângă noi.
‎- Mulțumesc, dr. Ash. ‎- Cu plăcere.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎Puține orașe din lume ‎au o asemenea putere emoțională.
‎Există aici extreme ale umanității,
‎care pot fi găsite numai în New York, ‎nicăieri altundeva în SUA.
‎Oameni din toată lumea, ‎culturi diferite, toate se amestecă.
‎De-asta munca în domeniul sănătății ‎în New York e foarte dificilă.
‎Sistemul e complicat, dar funcționează.
‎Asta e. Suntem la casa în care am crescut.
‎Hola, mami!‎ Ce faci?
‎Ce mai faci? Totul e bine?
‎...cu copacii ăia.
‎- O să fii cea mai bună mamă. ‎- L-am iubit jumătate din viață.
‎Mi-ai zis. E iubitul tău din liceu.
‎Se mișcă mult, fiindcă îți aude vocea.
‎„Bună, ‎papi!”‎ Ce faci, scumpa mea?
‎Știu că mi-ai zis să nu-mi fac griji, dar...
‎Mă tot gândesc la asta. Nu mi-e ușor.
‎Mă bucur că ai venit.
‎Te iubesc.
‎Salut, Joe! Ce mai faci?
‎Sunt aproape... ‎Aș zice că simt ceva pe 85% din corp.
‎Ești genul de om, ca personalitate, ‎care ia ce-i mai bun din orice.
‎În cursul vieții tale, vor apărea noutăți ‎care o să-ți folosească.
‎David, o să lupt și o să-mi revin complet.
‎O să fie o poveste pe cinste, să știi.
‎Răspund eu. Transporturi, Donald.
‎Violența armată atinge ‎un nou maxim în New York.
‎Zece incidente în doar 24 de ore.
‎Oamenii din aceste comunități ‎spun că s-au săturat.
‎Nu mai suportă ‎și vor să știe ce măsuri se iau.
‎Doamnă, nu vă aud. Ați spus „împușcătură”?
‎Sângerează mult? ‎Trimit paramedicii să vă ajute.
‎Rămâneți la telefon. Vă spun ce să faceți.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu