Вона вже вдруге намагається перетнути кордон.
-Так. -Першого разу не пропустили.
Але ми все ж вирішили приїхати в цю прекрасну країну.
З вами все гаразд?
-Майже приїхали. -Гаразд.
Вітаю, я лікарка Макрі. Сім'я?
Так.
Гаразд, говорите іспанською?
-Так, так буде краще. -Чудово.
Що відбувається?
-Вона каже, що в неї кровотеча. -Ага.
-Казала, що пішла до туалету. -На якому тижні вагітності?
-П'ятий місяць зараз. -Тож п'ять місяців.
Вітаміни? Вона приймала...
Ні, вона не приймала вітаміни, бо щойно приїхала з Гондурасу.
Лікарко, вона щойно перетнула кордон з Мексикою.
Боже мій.
-Не хвилюйтеся. -Розслабтеся, гаразд?
Ми все зробимо, щоб дізнатися, як там дитина.
Ми швидко зробимо УЗД, щоб побачити маля.
Погляньмо.
Внутрішньоутробний пульс.
Спробуємо серце звідси прослухати. Ось так.
Ось і серце.
Звучить добре.
Тож у дитини чудове серцебиття.
Схоже, з малям все гаразд.
Гаразд.
З якої ви країни? Гондурасу.
Так, з Гондурасу.
І скільки днів вона йшла пішки?
Вони сюди 20 днів добиралися.
Крові я не бачу.
Крові немає.
Гаразд. Б'єн. Еста б'єн.
Ми зв'яжемося з гінекологом і відправимо вас у відділ гінекології.
До іншої лікарні.
Добре? Гаразд. Еста б'єн.
Зараз їй треба поїхати в центр міста, щоб її оглянули акушери,
там є все, щоб переконатися, що з нею і малям усе гаразд.
Мені їх шкода, ця сім'я через стільки пройшла
за останні два тижні. Їм треба переконатися, що з дитиною все гаразд.
-Їй можна їхати? -Так. Вона може їхати.
Думаймо позитивно.
Усе буде гаразд. Не хвилюйтеся.
Гаразд.
Боже.
Вона перетнула кордон дві...
-Пішки перетнула мексиканський кордон? -З Гондурасу.
То вона йшла 20 днів?
Так, вагітна.
Можна багато чого припустити,
знаючи лише про їхнє походження.
І зрештою ти проводиш з ними так мало часу, так мало спілкуєшся.
І це найважче в невідкладній допомозі,
бо думаючи про їхню ситуацію, я не можу повністю її зрозуміти,
але я стараюся, ставлю себе на їхнє місце.
Так ти краще за ними доглядаєш, вони почуваються комфортніше.
Бувайте, хай щастить!
Дякую.
Гаразд.
ШВИДКА ДОПОМОГА: НЬЮ-ЙОРК
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ, «НОРЗВЕЛЛ ХЕЛС» ШВИДКА
ПІШКИ ДО АМЕРИКИ
Тут завжди так гарно вночі.
Вона не побачить краєвиду, але ми довеземо її.
Та якось побачить. Хто не захоче його побачити?
Ну ж бо.
І Проспект-парк не побачить.
Та вона Бруклін побачить.
Ми туди доїдемо.
Не знаю, чому ти сумніваєшся.
Я така рада!
Це буде просто фіаско, якщо ми не знайдемо ключі.
-Боже мій. -Ні, вони є.
-То вони в тебе є? -Так, десь є.
Боже, Лорі. У тебе їх немає, так?
Боже мій.
В очікуванні.
Я відчиняв вікно у спальні. Зараз прийду.
Лорі, ні.
Це наш дім. Я залізу через вікно.
Ні! Будь ласка, можемо...
-Ми ж можемо просто знайти ключі. -Я не знаю, де вони.
Гаразд, то... А це не вони?
Ми будемо чудовими батьками. Чудовими.
Гаразд.
Привітики.
-Дякую, що вдерся в наш дім. -Немає за що. У першу ж ніч.
Боже мій.
Я ще більше хвилююся, ніж раніше. Ну ось.
Боже мій! Як же гарно!
Треба в кутах поприбирати, винести все, але це на кілька годин роботи.
-Неймовірно. -Добре висохло.
-Дуже класно. -Тут буде ліжечко.
-Ага. -Де крісло-гойдалка? Гаразд.
-Тут пеленальний столик? -Так.
Не знаю, чому так дивує той факт, що в нас буде маленька дитина.
І всі кажуть: «От таке невеличке буде.
Лише вісім відсотків дітей за неї менші».
А я кажу: «Та я так все життя живу, і нормально».
Якби ми тут усе не відремонтували, то було більш лячно,
але тепер ми знаємо, скільки ще чекати, коли вона народиться,
і тепер у нас є куди принести її після народження.
-Тож... -Так, не будемо бомжувати в «Тойоті RAV4».
Так, чудове відчуття.
Це таке полегшення, радість, це багато значить...
Не знаю. Це чудово.
-Так. -Це класно.
Це наша перша ніч у нашому новому домі.
Так!
ДИТЯЧИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР КОЕНА «НОРЗВЕЛЛ ХЕЛС»
СІМЕЙНА ПРИЙМАЛЬНЯ БЛЮМЕНФЕЛД
Він був на волосині від смерті.
Бригада швидкої, яка його привезла, і не думала, що він виживе.
На щастя, лікарі реанімації
та кардіолог змогли врятувати йому життя.
Він готовий їхати додому з сім'єю, яка нещодавно приїхала з Пакистану.
А в іншому місці, в інший час він міг би й не вижити.
Його серце не билося, він перестав дихати.
Тоді я дуже сильно злякалася.
Але тепер я така щаслива.
Лікарі, медсестри, увесь персонал дуже допоміг.
Чудово. Я дуже радий.
У своїй країні такого людяного ставлення не бачив.
-Ви обоє з Пакистану? -Так.
А я з іншого кінця світу. Моя родина з Куби.
-З Куби? -Так.
Але початок життя в нього чудовий.
Бо в нього двоє таких чудових батьків. А не кожному так щастить.
Як дитя іммігрантів, які приїхали сюди без нічого,
адже в них усе забрали,
я дуже вдячний батькам
за можливість робити те, що я роблю зараз.
Мій батько помер майже 20 років тому від серцевого нападу.
Розуміння, що правильно, а що — ні, моє покликання допомагати людям.
Між цим і тим, що давали нам мама й тато, я можу провести пряму паралель.
Усе дуже залежить від релігійної самосвідомості
та того, що для нас як для сім'ї важливо.
А тепер я згадую минуле й думаю: «Який це дар,
яке вміння розуміти світ». Хоча це може бути інша країна чи культура.
І ці вміння такі корисні для лікарів.
ДИТЯЧИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР КОЕНА
Як почуваєшся, кохана?
Добре.
Куштувала мамині емпанади.
Фахіта з куркою. Дуже смачно.
Де готують найкращі емпанади?
-У Гондурасі. -У Гондурасі?
Так, знаєш, у Гондурасі.
Побачивши мене, одразу думаєш: «Яка красуня з Гондурасу. Одружуся».
Медичний, 99. Треба перевезти в лікарню Коена.
Дівчинка, один рік.
Я передзвоню пізніше.
...висока температура, апетиту немає, блює. Перевезти треба терміново. Код три.
Усе гаразд. Матуся тут.
Я тут, Дарлін.
Муй б'єн!
Молодець.
-Ви можете зайти. -Дякую.
А сумку ми туди покладемо, гаразд?
Добре.
Це її займе.
Гаразд. Слухайте.
Вітаю, мене звати Кристина.
Розкажіть, будь ласка, іспанською
з самого початку, що сталося з малям?
Їй стало недобре в понеділок.
На тілі з'явилися червоні плями.
Тепер вони дуже червоні, почалося запалення.
Їй дуже боляче. Вона не може витерпіти.
Зрозуміло. Ґрасіас.
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
Самі в себе вистрелили?
-Ні. -А що сталося?
Мій дядько випадково в мене поцілив.
Він показував мені свій пістолет, я встав,
і наступне, що я пам'ятаю, — він вистрелив мені у спину.
На жаль, він забув, що в патроннику лишився ще один патрон.
Та й усе. І моє життя змінилося.
Він відчував сильну провину, але я пробачив.
А що за пістолет?
«Беретта».
-У вас є зброя? -У нього є.
-А у вас є? -І в мене є.
Слухайте, я на 100% налаштований повернутися до нормального життя.
Я ні в якому разі не можу стати калікою.
Гадаю, Бог дав мені це випробування і доручив моє здоров'я у ваші руки, тож...
Не хочу вас розчаровувати. Я це не люблю.
-Головне, що операція буде. -Буде.
Якщо так, то я ходитиму.
Це просто жах.
Я не чудотворець.
Я не зможу зробити так, щоб він знову нормально рухався.
А він, гадаю, цього й очікує.
Кулеві поранення. Бути паралізованим — це просто жах.
Усе життя просто зруйноване.
Куля пройшла спереду ось так,
перетнула поверхню суглоба, тоді роздробила дугу хребця і вийшла отут,
ось тут видно.
І постріл був настільки потужним, що спинний мозок набряк.
Ось це наче синець.
Узагалі-то ми не дуже хочемо оперувати, бо в нього свіже кульове.
Але він хоче швидко одужати, тож робитимемо спондилодез.
Знаєте, це важко. Але лікар Лаґнер усе виправить.
Я в це вірю. Ми впораємося.
-Звісно. Сто відсотків. -Сто відсотків.
Цінуй, що маєш.
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
ГАНТІНГТОНСЬКА ЛІКАРНЯ
Тук-тук.
-Привіт. -Привіт.
-Привіт, Макензі. -Привіт.
Хочу обговорити з тобою внутрішньоутробне серцебиття.
Тобі раніше викликають пологи, бо розмір маляти малий,
але зараз проблема в тих ліках для прискорення пологів—
«Мізопростолі».
Маля добре перенесло дві дози, а тоді серцебиття сповільнилося.
Щойно в тебе перейми, серцебиття сповільнюється.
У твоїй ситуації, з таким розвитком подій,
буде краще обрати кесарів розтин
Добре.
Знаю, ти хочеш народжувати нормально,
але на все є своя причина, і скоро все скінчиться. Гаразд?
Саме тому ліків ми тобі давати не будемо.
Не даватимемо ліків, бо поки я бачу,
що в маляти досі те дивне серцебиття.
Розумієш, про що я? Ти медсестра, маєш розуміти.
Якщо хочеш, то покажу тобі на моніторі.
-Ні, я глянула, поки нікого не було. -Так. Розумно.
А тепер щодо ризиків.
Ризик інфікування, кровотечі,
тромбоемболії легеневої артерії. Можливо треба буде переливання крові.
Якщо життя буде під загрозою,
чи дозволиш робити все необхідне, щоб врятувати тебе й твою дитину?
Звісно.
Дозволиш перелити кров, якщо треба буде?
-Авжеж. -Добре, мила. Усе буде добре, повір.
Я тобі довіряю.
ДИТЯЧИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР КОЕНА
Вона заснула.
Отакої.
Так і думала, що вона засне у швидкій.
Так, вона ні вдень, ні вночі не спала.
Так.
Це невідкладна допомога.
Допоможеш з реєстрацією?
-Привіт, це мама? -Так, це мама.
Я знайду ковдру для дитини.
Дякую.
Сподіваюся, усе буде добре.
-Дякую. -Ми завжди готові допомогти.
Бувай, Дарлін!
Я приїхала сюди у 2009-му з Центральної Америки, Гондурасу.
А у 2012-му почала працювати в охороні здоров'я. І це робота моєї мрії.
У моїй країні жінці дуже важко добитися того,
щоб працювати у швидкій.
Але тут я можу працювати у швидкій,
мені дають роботу, де я почуваюся як риба у воді.
Вона була така мила, так? Така чарівна.
-Нагадала мою двоюрідну сестру. -Так?
Так, вона теж із синдромом Дауна. Дуже мила.
-Вона виросла тут чи в Гондурасі? -У Гондурасі. Ось. Це Фабіола.
-Яка мила. -Це ми, коли були малими.
-Це ти? Глянь на своє волосся! -Це я.
-Вона чарівна. -Так.
Вона була дуже милою.
ДИТЯЧИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР КОЕНА
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
Джо, усе гаразд?
-Так. -Скажи коли.
Це добре.
Привіт, Джої.
-Ви — мій герой. -Ні, це ви — мій герой.
Не можу дочекатися.
Я не хочу, щоб ви розчарувалися, якщо ви...
Не думаю, що вам після цього краще стане.
Ви станете таким, як були до цього.
Мені буде краще.
Знімайте комір. Голові легше стане.
Це неймовірно.
Ми ще нічого не зробили.
Як ви це робите?
Це ж неймовірно.
Задумуєшся над тим, що ж важливо.
Усе буде добре. Я в це вірю.
Слава Богу, що в нас така підтримка.
Один, два, три.
Він — боєць.
Його мати померла, коли йому було сім років.
У десять він приїхав у Америку. Він дуже енергійний.
Усе вдасться.
Це вихідна рана від кулі.
Куля ввійшла у праву передню частину шиї і вийшла ззаду, зліва.
Джо 40, у нього двоє дітей, дружина, велика родина.
Гадаю, він з України. Уся його родина — українці.
Його ситуація сумна.
-Ми зробимо все можливе, гаразд? -Зробімо це...
Помолімося за нього трохи.
Глибокий вдих.
Видих.
Гаразд, почнімо.
Тримайся отут зверху на кістці.
Ось поверхня, тут, між четвертим і п'ятим.
Ось роздроблено.
Оця купа друзок — роздроблена кістка.
Сиплю кісткову стружку.
Оце подрібнити, Доне? Подрібнити.
-Ось ці? -Так.
Куля роздробила дугу хребця,
задню частину хребта.
Зараз ми доберемося до задньої частини хребта,
а тоді вкрутимо гвинти в поверхню, тож...
Схоже на затискач, який триматиме все разом, не даватиме рухатися,
тоді ми зможемо зняти комір для кращої мобільності.
Чудово. Так.
Я візьму гвинт.
Чудовий гвинт, друже.
-Гарний? -Так.
Можливо, деякі функції не відновляться.
Ні, спинний мозок не перерізано, у нього не встромилася кістка.
Якраз навпаки. На нього вплинула сила
та поштовх кулі, що влучила у хребет,
вона зачепила спинний мозок, можна сказати, що в нього «струс».
Не хочу обіцяти, бо він розчарується.
Сфотографуй.
Але в нього є шанс.
Дякую всім.
Нелегко. У нього двоє дітей. Це так, бляха, сумно.
Привіт.
-Привіт. -Ти як, брате?
Хочеш поговорити? Братські обійми. Люблю тебе.
-Ти ж прекрасний братан, знаєш? -І ти теж.
Можу називати братаном? Чи білий може так чорного називати?
Так, у нас один Батько на небесах. У Бога немає раси.
-Знаю, але ми не на небесах. -Ні, ми внизу. А тут пекло.
Привіт. Як справи?
Зараз зробимо наступний крок у лікуванні Джоша.
Я сподіваюся, що набряк зменшиться, і ми зашиємо черевну порожнину,
а це важливий крок для його одужання та лікування.
Пощастило, що він живий. Коли його підстрелили,
то ми хвилювалися, що мозок не працюватиме,
через його стан, зупинки серця.
На вихідних він отямлювався, робив певні дії.
Тож свідомість на місці.
Гляньмо, що там.
Так, схоже, не кровоточить, але третина резервуару заповнена кров'ю.
Спробуємо злити кров.
Чудова новина в тому, що кровотеч немає.
-Гаразд. -Хочеш промити?
Ми зашиваємо. Хочемо зашити живіт.
Треба бути обережними. Кишки не мають потрапити у шви.
Це неймовірно. За дві секунди руйнується життя,
і нам потрібні тижні й години роботи, аби відновити стан до колишнього рівня.
Хоча я і пишаюся командою, та дехто думає:
«Нащо ця команда? Що там відбувається?»
Коли я ще був молодим хірургом, то був завзятий.
Я біг поглянути на травму,
допомагати іншим, я бачив кров. Це насправді надихає, коли ти юний.
А з роками розумієш усю трагічність цього, усе більше усвідомлюєш.
І це суто американська трагедія.
Решта світу не думає про те, скільки ж дітей чи підлітків застрелять на вихідних.
У всіх нас є свої проблеми,
але доступ до зброї проблеми перетворює на смертельні.
До них нічого не липне?
Тобі в них добре. Можеш лишити.
Гаразд. Ми тебе підготуємо.
Ми піднімемо шторки, будемо готові до всього.
-Як звати? -Лорі.
Лорі, заходиш в останню мить. Сидітимеш зверху, біля нас.
Це антацид. Випий, як текілу, яку довго чекала.
-Я знаю. -Ну ж бо.
-Ти молодець. -Вона профі.
Побачимося там. Я піду все підготую.
Кажемо, що це текіла, але смакує, як єгермейстер.
Гаразд, є питання?
-Ні, ти все ретельно розказав. Дякую. -Дякую.
-А як лікаря звати? -Джонатан.
-Джонатан Остер. Як місто біля Чернігова. -Джонатан. Дякую.
Ми з Лорі зустрічалися у школі.
Це був бурхливий літній роман. Я була у старших класах.
Я готувалася вступати в коледж, ми підтримували зв'язок.
Я її побачу.
Я не можу навіть виразити, як сильно мене підтримував чоловік.
Не лише зараз підтримує, а й раніше це робив.
Я думала, що мене неможливо полюбити,
а він довів мені, що це неправда.
Лорі знав мою маму, і перед її смертю вони дуже зблизилися.
Останній поцілунок у живіт.
Не дочекаюся зустрічі.
Головне — не непритомніти. Бо мене відтиратимуть з підлоги.
Клянуся Богом...
Я не буду. Я стільки випив води.
-З тобою все буде добре. -Я знаю.
З тобою все буде добре.
Я не хвилююся.
Готові.
Готові? Тоді уперед.
Гаразд. Ось так.
-Лорі, ми повернемо її назад. -Так. Зараз? Боже мій.
-Люблю тебе. -І я тебе.
Ти впораєшся.
-Люблю тебе. -І я тебе.
-Гаразд. -На старт, увага, марш.
-Покличемо, щойно будуть новини. -Добре.
Подбайте про нього.
Каже, щоб про мене подбали.
Кожного дня ми робимо кесарів. І це ще один.
-Готова? -Готовісінька.
Привіт. Усе пройшло добре. З вами все гаразд?
-Так, дуже дякую. -Точно?
Дякую вам за все.
Хороша новина в тому, що коли електроди зверху,
то ми можемо стимулювати спинний мозок зверху вниз,
і електричний імпульс проходить,
тож спинний мозок не перерізаний.
Я не можу сказати, що йому через це краще стане,
але зв'язок між мозком і кінцівками є.
І це добре. Рухова функція в нього активна, можна стимулювати.
Тому мої прогнози оптимістичні, він може одужати.
Дякую вам за все.
Джої. Ваша дружина Моналіза тут.
Я тут, Джої.
Так? Він посміхається.
Так. Усе гаразд, він прокидається.
Я бачу, як їй важко. Вона багато через що пройшла.
Родина велика, тому проблем теж багато.
Тепер будемо бачити.
Сподіваюся, є...
Він — релігійна людина, Бог про нього подбає.
Мамо, до нас підійдете? Підходьте.
Я сказав їй хорошу новину про те, що ми змогли зашити живіт.
І вийшло чудово. Тканини здорові.
Повторно оперувати, витягувати нічого не треба.
Щойно витягнемо дихальну трубку, то підніматимемо його з ліжка.
Хочемо, щоб його тіло звикало нормально рухатися.
Скоро повідомимо.
-Дякую. -Будь ласка.
Операція пройшла чудово.
Брат питав про тебе.
Тітки й дядьки теж.
Усі казали, щоб ти був сильним,
що ти впораєшся.
ДИТЯЧИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР КОЕНА
ЛЕНОКС ГІЛЛ, ГРИНВІЧ-ВІЛЛЕДЖ
Так, він сидить у візку. Це просто пацієнт,
раніше цього дня команда вже його бачила,
і він досі, на жаль, тут застряг.
Не знаємо, що з ним робити. Він був бездомним,
але притулки людей на візках чи з ходунками не приймають.
У деяких правила суворі. І з тростиною не пускають.
У пацієнта немає вибору.
Надіюся, ми зможемо йому якось допомогти.
Вітаю, пане Купер.
Пане Купер? Вітаю, це лікарка Макрі.
Чого ви хочете? Поїхати сюди, на 43-тю?
-Назад до притулку. -Що за притулок? Не можемо його знайти.
Між 49-тою і третьою авеню.
Де ви спали останній місяць?
На вулиці, пані.
На вулиці. А тепер відчуваєте, що щось не так?
-Так. -Вам зле?
Я добре почуваюся. Хочу звідси вийти, хочу в притулок.
Хочете у свій притулок?
У будь-який. Лиш би не на вулиці.
Спробую його мамі подзвонити, щось дізнатися.
Тож ви не можете його прихистити, і він з вами вже не живе...
Розумію. І це після аварії? У нього була травма спинного мозку?
Гаразд.
Бернарде?
Вітаю. Розкажіть мені більше про притулок.
Вам же потрібен буде візок, правда?
Вам робили операцію на спині?
На шиї робили.
Так? Гаразд. Де це було?
-На спинному мозку, отут. -На спинному мозку.
Можете роздягтися, аби ми...
-Можете допомогти? -Допомогти? Так, звісно.
У нас є для нього спортивні штани? Спортивні штани та светр?
Як не знайдемо притулок, то він поїде в Ленокс.
Ми ж його таким відправити не можемо. Їм не сподобається.
Пане, я допоможу вам роздягнутися.
Спершу вдягну в сорочку. А ось одяг для вас.
Дуже дякую, друже.
Це прикро, але в такому густонаселеному місті
рівень медичного догляду нерівномірний.
І як лікарка екстреної допомоги я бачу цю нерівність.
Я бачу все: від людей, у яких високий рівень якості життя
до людей, які страждають щодня.
Мене більше розчаровує не сам пацієнт,
а система, яка його не підтримує.
Важливо, щоб такі люди, як він, потрапляли до психлікарні,
отримували все потрібне.
При травмі спинного мозку потрібна реабілітація.
Розбіжності очевидні, і, гадаю, пандемія ще більше їх посилила.
У нього зараз найкращий відпочинок.
Дай мені секунду. Я поговорю з ним.
Привіт, коханий.
Привіт, я скучив.
Як ти?
Добре, а ти?
Б'єн. Ти як? Як почуваєшся?
-Трохи краще. -Досі відчуваєш слабкість?
Так, ще трохи слабкий, ледачий.
Але в нас усе вийде.
Так. Усе буде добре.
Так, мила.
Я заїду після роботи, гаразд?
Було б непогано. Хочу побачити тебе й маля.
-До зустрічі, мила. Люблю. -І я тебе. Бувай.
Мій чоловік почувався погано,
я відвезла його у відділення невідкладної допомоги.
Вони роблять багато аналізів, щоб знайти причину,
йому зробили переливання крові.
І я...
Я зараз на емоціях.
Гадаю, я думала, що все...
Що все було під контролем.
Я хочу, щоб він був удома, але розумію,
що йому має стати краще заради маляти.
Він скоро повернеться додому.
Усе гаразд. З тобою все буде добре.
Усе гаразд?
Усе гаразд.
Найкраще почуття перед Днем матері.
Найкращий подарунок на День матері.
-Це ніби подарунок від моєї мами. -Так.
Мішель гадає, що стан хороший.
Зараз ти шокована.
Це місцева анестезія. Секундочку поболить. Потерпіти треба.
Я поруч. Усе гаразд.
-Вибачте, не думала, що так підскочу. -Усе гаразд.
Усе гаразд. Він робить укол, де треба.
-Віддає в ліктьовий нерв. -Не рухайся.
-Жар пішов по одній частині ноги. -Так, діє.
-Але лише з одного боку. -Надіюся, подіє на обидві.
-Біля мене. Ось так. -Добре. Тепер жар в обох частинах?
-Ні, лише з цього боку. -Ага.
Гаразд, гляньмо, як буде в наступні...
Зараз у неї трохи більше за 38 тижнів.
Усе, що менше 39 тижнів, — передчасні пологи.
Як почуваєшся?
-Усе оніміло, поколює. -Ага.
У неї в животі маля вже не росте,
тож немає чого чекати.
Дитині буде краще після пологів.
Гаразд.
Люблю бути в операційній.
Справді? І коли наступного разу готуватимеш пацієнта зі мною?
-Привіт. Ви гляньте. Сідайте. -Привіт, мила.
Привіт.
-Привіт, мила. -Я не можу рухати ногами.
-Не можеш рухати ногами? -Ні.
А кому треба ними рухати?
-Як почуваєшся? Макензі. -Нічого не відчуваю. Усе добре.
Усе добре? Хтось постарався.
-Авжеж. -Дякую, лікарю.
Іноді мені щастить.
Гаразд. Розріз.
Я поруч. Там наше маля.
Наша маленька дівчинка.
-Ти молодець, мила. -Не знаю.
Ти молодець.
Я нічого не відчуваю.
Як ви справляєтеся? Усе добре?
Як там усе? Чому мовчите?
-Чого мовчите? Мила, скажи щось. -Не знаю, я неемоційна.
-Неемоційна. -Поговоріть зі мною.
-Ім'я вже є для дитини? -Фіамма.
-Отакої. -Це «вогонь» італійською.
-Вогонь? Мені подобається. -Наше маленьке полум'я.
Наша запальна дівчинка.
Середня лінія тут. Бачиш?
Візьмеш за руку?
Так, я цього понад усе хочу.
Щось відчуваєш? Не болить? Гаразд, це я і хотів почути.
Ти просто неймовірна. Я тобою пишаюся.
Ми вже дуже близько.
-Ми вже відділили фасцію. Гаразд? -Отакої.
Дуже скоро ми будемо біля матки,
а ти скоро станеш мамою.
Ти скоро станеш мамою.
Це ретрактор Алексіс,
ми помістимо його всередину, щоб краще все бачити.
Хто сьогодні енергійний? Нумо.
Ну ж бо. Ще раз.
Зараз зробимо клапан для сечового міхура.
Як там її сеча?
Гарна, прозора сеча.
-Страшно? Тривожно? -Трохи тривожно.
Розумію. Ми впораємося разом.
-Я знаю. -Майже бачимо маля.
Як же хочу почути її плач.
А ось і матка.
Зараз 6:52.
Мила, скоро дитину витягнуть і покладуть тобі на груди.
Як щодо цього?
Сильний тиск. Скоро дістанемо маля.
Ось так.
Маленький гарбузик.
Боже мій.
Можеш опустити простирадло?
Боже мій!
Можеш поглянути!
Це наша дівчинка!
Яка гарненька!
-Глянь на неї. Боже мій. -«Привіт, матусю!» Бачиш?
-Поглянь на неї. -Ось вона.
Молодець!
Усе гаразд.
-Вітаю. -Вітаю.
-Боже мій. -Так, я тут!
Вітаю у світі.
Поглянь на неї! Боже мій.
-Так хочу її потримати. -Так хочу її потримати.
Мої вітання.
Я так тебе люблю.
Ти така молодець.
-Молодчинка. -Так?
Ти молодець. Так.
На диво, плацента набагато більша за маля.
-Дивно почуваєшся? -Голова наче в тумані.
Кровить трохи сильніше. Тиск у нормі?
Трохи низький.
Усе гаразд. За секунду тобі стане краще, мила.
-Тримайся. Усе нормально. -Усе гаразд.
Вколемо препарат від кровотечі у стегно.
-Але є і плюси, мила. -Я знаю.
Який милий плач!
-Чуєш? -Дихальні шляхи цілі.
Так, отакої.
-Тату, пуповину переріжеш? -Так.
-Боже мій. -Це важко.
Це складно.
-Ось так. Молодець. -Боже мій.
-Він перерізав? -Так.
Боже, ми ще не відсвяткували!
Я... Вона ж...
Наша мрія на столику, кохана.
Усе складне позаду. Лишилося її виховати.
Боже мій. Так!
-Легенько. Так їй тепло буде. -Глянь. Хай їй буде добре й тепло.
Їй так буде добре.
Як шапочка?
Ідеально.
Тепер вона назовні. І ми повеземо її додому.
У неї вже є дім, маленьке ліжечко.
Вона спатиме поруч.
Дякую, лікарко Еш.
Будь ласка.
Дуже дякую.
Небагато міст у світі мають таку емоційну силу.
Тут зустрічаються дуже протилежні людські поняття,
унікальні для Нью-Йорка, їх немає в інших містах США.
Люди з усього світу, різних культур,
усі зібрані разом, і тому професія медика в Нью-Йорку —
одна з найскладніших.
Система складна, але вона якось працює.
Приїхали. Це дім, де я виріс.
Привіт, мамо. Як ти?
Як ти? Усе добре?
...усі ці дерева.
-Будеш найкращою мамою. -Пів свого життя я його кохаю.
Так і казала мені. Твій хлопець ще зі школи.
ШВИДКА, НЕВІДКЛАДНА ДОПОМОГА
Він багато рухається, бо чує твій голос.
«Привіт, тату». Як справи, милий?
Знаю, ти казав не хвилюватися, але...
Я постійно думаю. І це нелегко для мене.
Я радий, що ти приїхала.
Я люблю тебе.
Привіт, Джо. Як справи?
Відчуваю майже 85% тіла.
Ви з тих людей, які завжди шукають позитив.
Але у вашому житті ще станеться багато чого, що вам допоможе.
Девіде, я не дам шансу хворобі, одужаю.
І це буде один з тих дивовижних випадків.
Я візьму. Транспорт, Дональд.
Рівень перестрілок у Нью-Йорку досягнув нового піку. Десять перестрілок за добу.
Люди з тих громад уже не можуть це терпіти.
Їм набридло, вони хочуть знати, яких заходів вживає влада.
Пані, я вас не чую. Кажете, перестрілка?
Є сильні кровотечі? Я пришлю швидку допомогу.
Лишайтеся на зв'язку. Я скажу, що робити.
Переклад субтитрів: Данило Добровольський