...venstre og højre ben uden brud.
En 16-årig i en motorcykelulykke, er ved bevidsthed.
Blodtryk?
- 110 over 88. - Tak.
- Vi har 20 i højre åre. - Dr. Maguire, mangler du væske?
- Har du ondt i venstre side? - Ingen deformiteter, ingen mærker.
Hurtigt røntgenbillede.
Medic 85 til en niårig i Brooklyn, Bushwick Ave og Grove St.
Patienten blev spiddet af et hegn.
Mor beder om Cohen børneafdeling. Brandvæsnet er til stede.
- Intet tab af bevidstheden? - Nej.
Klatrede du på hegnet? Hvorfor gjorde du det?
- For at vise det til min mor. - Okay.
Så...
Jeg ville sige 13,5 centimeter.
Okay, du skal sys.
Transport.
Sig, vi venter på en operationsstue og bedøvelse.
Kom hen med barnet til akut.
Baseret på det vi kan se på billederne,
sidder der et batteri fast i spiserøret.
- Vi kigger ned i spiserøret. - Okay.
Stor risiko.
- Er det slemt? - Forfærdeligt.
Nu gør jeg det bare.
- Okay. - Har du det?
- Ja. - Tak.
COHEN BØRNEAFDELING NORTHWELL HEALTH
FAMILIEPAVILLION
Giv mig et øjeblik.
Jeg prøver lige at ringe til en.
Må jeg låne din telefon?
Jeg ringer til min tante. Hun er hos ham.
- Hun ringede til dem. -Snakker hun engelsk?
Hun snakker spansk, men jeg ringer til hende.
Hallo?
- Hej, Tomasita? - Ja.
- Fortæl mig, hvad der skete. - Han faldt.
De tror, han faldt ned fra sengen.
Ligger han stadig på gulvet?
Ja, for han vil ikke have, nogen rører ham.
Okay, Vicky.
-Åh gud. - Er du okay?
Nej, jeg vil derhen.
- Er det i Brooklyn? - Ja.
Vi ses deroppe.
Han klager over sin venstre hofte, men jeg snakkede med sønnen...
Hvordan går det?
- Lidt trist, men vi klarer den. - Bare rolig.
Han kan ikke lide hospitaler, og han siger...
Onkel.
Vi skal på hospitalet, okay?
Du må ikke tage fat i noget.
Hvis du gør det, falder vi nok alle sammen.
Se, hvor mange skridt. Hele vejen ned. Okay.
Kan vi gøre båren klar?
Langsommere.
En mere... Tre.
Du elsker, når de bærer dig.
Vi måler dit blodtryk.
Har du nogen smerter?
- Hele kroppen. - Hele din krop?
Okay.
Vi er allerede i ambulancen.
Hvordan går det?
Vicky, jeg taler til dig på engelsk.
Okay.
Vi har bemærket, at han har vist tegn på depression.
Han spiser ikke. Han vil ikke i bad.
Det er symptomer på depression.
Ingen livsglæde.
Har han sagt noget? Jeg vil ikke leve eller...
- Ja. - Har han sagt det?
- Ja. - Okay.
Det fortæller jeg sygeplejerskerne derhenne.
Det lyder godt.
Det er min største bekymring. Han er 94.
Ja.
Han er begyndt at blive dement og få en depression.
Okay, klar.
Selvom retningslinjerne siger ingen masker, tager vi masker på udenfor.
Jeg har en kniv med overalt.
- Det er vigtigt. - Pas på.
Så behøver jeg ikke en maske.
- Forsigtig. - Hvordan lukker man den?
- Gider du stoppe? - Her.
- Stop! - Jeg stopper.
Forsigtig.
Som kirurg er det nogle gange bedre at være forsigtig.
Men for at kunne hjælpe nogen med et farligt problem,
må man nogle gange ud af sin komfortzone.
Lidt angst og lidt pres,
det forandrer dig og gør dig bedre.
For at redde en patient imod alle odds må man nogle gange satse.
Godt gået, Langer.
Hej, skat.
Du er nødt til at skrive sådan noget. Det ved du.
- Jeg ringede. - Ja, men det dur ikke for mig.
Jeg skriver fremover. Det er min kone.
- Hej! Brittany. - Hej! Nancy.
- En af sygeplejerskerne. - Godt at møde dig. Undskyld.
- Jeg undskylder for alt. - Nancy, jeg undskylder altid.
En general undskyldning...
- Han har undskyldt på forhånd. - Jeg smutter. Elsker dig.
- Jeg ville sikre, han var der. - Ja.
Der er læsionen. Lige der.
Jeg kunne se ansigtsmimikken.
Især grimasser.
Vi indså, han fik andre former for anfald,
trancerne og...
Vil vi slippe for anfaldene, skal tumoren væk,
få så meget som muligt væk.
Det hjælper ikke på autismen, at den er der,
og hvis han får anfald, så påvirker det hele hjernen.
Hvis han skal opnå maksimal kognitiv funktion,
skal den væk.
Målet er at gå ind her
og komprimere den indefra.
Vi kan gå igennem de smalle gange her uden at gå igennem hjernen.
De her operationer er meget sjældne,
og det er dem, der er grunden til, at vi gør, hvad vi gør,
hvorfor vi arbejder hårdt, for det er teknisk udfordrende,
og man kan forhåbentlig forbedre livskvaliteten
og give jer jeres baby tilbage. Det er farligt, og vi gør vores bedste.
COVID tvang familien til at udskyde behandlingen af deres baby.
Derudover var der et element,
der var unikt på grund af størrelsen på tumoren.
Hej, makker.
Det er få kirurger i landet, der udfører de operationer.
Jeg er en af de få, der udfører de operationer nu,
og vi besluttede at overføre patienten til Cohens børneafdeling,
et hospital jeg normalt ikke arbejder på,
men med gode partnere og Shawn
kan jeg udføre operationen på et højt niveau.
At gøre det alene er surt.
Det er alt, man gør alene. Det er altid godt at have venner.
Det er godt. Jeg får Langer til at se til ham.
Se lige her. Det er en medicinstuderende.
Han går på samme medicinstudie, som jeg plejede at gå på i Brooklyn.
Han er 23. Og han har det, vi kalder akut hydrocephalus.
Han bøjede sig frem, fik slem hovedpine,
de værste nogensinde.
Og det er klassiske symptomer, når spinalvæske samler sig.
Denne ventrikel skal udtømmes i den her,
som går ned til en smal Suez Kanal,
derefter en fjerde ventrikel og så ned i rygraden.
Det er en dynamisk og daglig proces.
Af en eller anden grund er hans Suez Kanal,
akvædukten her, lukket.
Trykket i hjernen stiger.
Det sendes til øjnene og medfører slemme hovedpiner.
- Det er som vvs-arbejde. - Ja.
En mulighed er at lave hullet større, og så håber vi på, det bliver drænet.
Ja.
En sikrere tilgang... Jeg gav ham to muligheder,
og han sagde: "Stik et kateter herind,
og så skyder væsken ud."
Jeg hasteindlagde ham, og jeg lagde en shunt ind.
...det sikreste er bagved.
Jeg undersøger placeringer af shunts i hjernen,
så vi kigger på succesraten...
- Fedt! - Det er interessant at være data.
Når vi er færdige, og du skriver den her artikel med os...
En sand ære.
...kan du se på det personligt og professionelt.
- Ja. - Okay. Vi ses derinde.
Hvis du ignorerer det, kan ophobningen resultere i blindhed.
Og længerevarende tryk i kraniet kan føre til død.
Hvor er Langer forresten?
COHEN BØRNEAFDELING
Jose Prince kontaktede mig. Jeg skal lige hilse.
Har du mødt Marshall?
Nej. Hvad så? Shawn Rodgers. Godt at møde dig.
- En fornøjelse med exoskopet. - Tak for at sørge for alt.
Kirurgien er til højre, skærmen er til venstre. Ja.
Okay, kom så.
- Hvad så? - Hvad så?
Jeg fortalte, jeg ikke har set dig siden North Shore.
- Der er han! - Hej!
Jeg er her stadig, se.
Far, du kan gå med herover.
Først laver vi et sikkerhedstjek, okay?
Okay.
Far sidder på stolen, til når han skal sove.
Jeg har svært ved at tage mig af børn.
For at være ærlig så nyder jeg det, for det rammer en,
men jeg ved ikke, hvordan pædiatriske neurokirurger gør det hver dag.
Og ved du hvad? Farven er rød ligesom Elmo!
Elmo klistermærke! Sådan!
Vi puster nogle bobler med Elmo.
Tak!
Det er fantastisk, at de kan. Det er utroligt, det de gør.
- Anderledes fra voksne. - Ja.
Klar? En, to, tre.
Han sover, far kan give et kys, og så følger vi dig ud.
Okay, perfekt. Tusind tak, far.
Tak, venner, tak.
Han gjorde det godt. Tak.
Shawn, jeg taler lige med familien igen.
- Ja. - Vil du komme med?
- Er du okay? - Ja.
- Det er svært at være med til. - Ja.
Det er skræmmende og stort.
Det skal nok gå, men du skal spise derhjemme.
Også selvom du ikke er sulten.
Så du kan klare dig.
Familien ville gerne informere om, at han har svært ved at trives.
Han spiser ikke, drikker ikke, bader ikke, og han har sagt, han ikke vil leve.
- Har han det? - Ja. Til sin søn.
Kan du bede om navn og fødselsdato?
Onkel, hvad er dit fornavn?
Jose.
- Perfekt. - Og din fødselsdato?
Hvornår er det nu?
Jeg tror ikke, Gud ved det.
Kan du ikke huske måneden?
Nej?
Det er omkring den 6. maj.
I hvilket år?
6. maj.
Han prøver virkelig.
Det er okay.
At du ikke kan huske det.
God eftermiddag. Jeg er frøken Cruz. Jeg skal lave en EKG.
Det er anderledes, når det er et familiemedlem.
Vi må vente og se, om det hele går.
Man ville ønske, man kunne blive,
men nu er det de andres tur til at overtage.
Tusind tak.
- Går du? - Jeg går.
Hun er min partner.
Vi skal hente nogle andre.
- Okay. - Okay.
Som du siger, oberst.
Vi ses senere, okay?
Opfør dig pænt.
Som altid.
Nu tager de røntgenbilleder og sikrer, at alt ser fint ud,
og så kommer han forhåbentlig hjem i aften.
Farvel, Jamie. Tak. Vi ses.
Vi gjorde det rigtige ved at ringe til dem.
Og nu gør vi os klar til næste opkald.
COHEN BØRNEAFDELING
Vi har mange floder, der nærer voldens hav.
Vi må stoppe alle floder
og sætte en stopper for våbenvold i vores by og i landet.
Fremtiden skal være bygget på lighed og muligheder,
for manglen på de to nærer den våbenvold, som vi er vidner til.
Præsident Biden besøger New York for at snakke om våbenvold,
og det er ironisk, at han er her for at snakke om våbenvold,
for vi har to børn på hospitalet, der er blevet skudt.
Det er ved at blive et normalt problem, ikke?
Når jeg snakker om at forhindre våbenvold,
har jeg altid et eksempel på et barn, vi lige har taget os af,
eller en i nærområdet der er blevet skudt.
Det er ret skørt, og det er et stort problem
her og i hele landet.
Nogen er nok sur.
Vi går en runde.
Og vi starter med patienten,
som vi så i går, der var blevet skudt
i venstre hofte, og som er meget heldig.
- Hvordan går det? - Godt.
Vi er glade for, vi ikke skulle skynde os og lave et stort snit.
- Det talte vi om i går. - Ja.
Jeg kigger lige på såret, okay? Lige der.
Godt. Det bløder ikke så meget.
Nej. Jeg kunne mærke blodet komme op.
Du er en af de heldigste, vi har set
med et skud i det område.
- Kuglen sidder fast... - Flere steder.
- Ja. - Det kan jeg godt mærke.
- Kan du? - Ja, i min ryg.
Jeg kan mærke det her. Jeg kan mærke det ved knoglen.
Ja, den sidder fast mellem rygsøjlen, ryghvirvlerne og bækkenet.
Der er mange, der lever med kugler
uden at vide, de er der. Smerten går over.
Jeg havde en god dag i går.
Jeg gik, jeg var på vej over til vennerne.
- Ja? - Ja.
Jeg havde høretelefoner på, og jeg kunne intet høre,
og da jeg så vendte mig ud mod gaden, kunne man bare høre pistolskud.
Jeg ved ikke hvorfra.
Men mit første instinkt
var at komme i dækning, komme i sikkerhed.
Da jeg lå på jorden
og kravlede hen til væggen, der vidste jeg, jeg var ramt,
for jeg kunne mærke smerten i benene.
Så kiggede jeg ned. Jeg tænkte: "Jeg kan se et stort hul."
Og mine bukser gik itu.
Og...
Der var blod overalt.
Har du nogen venner, der har oplevet lignende?
- Jeg har en ven, der døde. - Virkelig?
- Ja. - Hvordan håndterede du det traume?
Bekymrer det dig?
- Det gør ondt. - Ondt?
- Ja. - Følelsesmæssigt eller fysisk?
Begge dele.
- Hvad vil du være som voksen? - Jeg vil være skuespiller.
- Skuespiller? Fedt. - Ja.
Jeg skal læse på college.
Er det sikkert? Fedt. Hvornår starter du?
Jeg skulle være startet den 7. februar, men det bliver nok udskudt.
- Så, Rachel. - Ja?
- Vi gennemgik positionen, ikke? - Jo.
Du skal ramme ventriklen hernede.
Du må ikke misse,
for gør du det, kommer du ind i den indre kapsel.
Det er sjovt. Da jeg var turnuslæge, havde jeg to børn,
og når man ved, hvad man ved, bliver man mere nervøs
for graviditet og fødsler og sådan noget.
I sådan et tilfælde her er det en fordel at studere medicin,
for han ved, hvad han går ind til.
For det meste er det bedst ikke at vide noget.
Man vil ikke vide noget, kende til risici.
Skærer de ned for vandforbruget?
Vandregningen skal jo betales.
Værsgo.
Sådan. Fedt.
Don til undsætning.
Det her er Hamza Khilji. Vi skal placere en shunt i højre side.
Alle bedes bekræfte, det er den rigtige side.
Jeg er også enig.
Lad os samle tankerne.
Tag tre vejrtrækninger gennem næsen og ud gennem munden.
Vi kan klare det sammen.
Hej.
Vi tager røret ud nu, okay?
Vi venter på åndedrætsterapeuten,
så vi kan give ham ilt, efter røret er fjernet.
Er det okay? Okay.
Josh, du kommer til at hoste. Det er helt normalt.
Det er skræmmende, men det er normalt, okay?
Måske kaster du op.
Din opgave er at trække vejret dybt og hoste, når vi siger til, okay?
Ikke andet. Vi gør resten.
Jeg har det meget bedre.
Jeg ved, han har det bedre,
de tog røret ud, så jeg er mere rolig.
Vi har gjort alt for at hjælpe ham,
så jeg tror, han nok skal klare den.
- Okay. - Det burde han.
Han kommunikerer med øjnene og hænderne. Og han nikker og ryster på hovedet.
Det er godt nok for mig.
Teenagere trækker vejret 10 til 20 gange i minuttet.
Han trak vejret 20 til 30 gange, hvilket er meget.
Men nu er han på 20.
- Okay. - Men hans bryst hæver sig ikke.
Han har det virkelig svært lige nu.
Men jeg forsikrer ham om, at det bliver bedre.
Han skal nok komme til at gøre de ting, han godt kan lide.
Et stort første skridt, succes.
Store fremskridt, Josh. Store fremskridt.
Han er sjov.
Han kan godt lide at lave sjov.
Du skal nok klare den. En dag af gangen.
Bare hvil dig lidt.
Det er min skat, det er mit... særlige barn.
Mit særlige barn.
Makker.
Okay, Shawnee. Gør det. Du fører an.
Jeg er ikke nervøs.
Noget er uden for min kontrol.
Så... Jeg har det mindset, at jeg...
...har gjort alt, jeg kunne for at blive den bedste til at gøre det her...
Jeg tror, jeg er en af de bedste i sådan nogle situationer.
Min holdning er, at du skal tænke sådan om dig selv,
ellers bliver du nervøs.
Okay.
Tak.
Bipolar pincet.
Der er noget knogle.
Her er der lidt mere.
Giv mig en tang.
Det ligner... Det er en tang.
- Hvordan går det? - Fint.
- Hvordan går det? - Godt.
- Godt at se dig. - I lige måde.
Du er i fuld gang og...
Ja, jeg ville ringe bagefter.
- Eller når vi lukkede. - Fint.
Tag 3D briller på. Det ser fedt ud.
- Det er sejt. - Exoskop, ikke?
Se, hvordan den pulserer.
- Nu. - Smukt.
Jeg spørger ind til operationsstuerne senere.
- Jeg ringer. - Ring til mig. Vi ses senere.
Hav det godt, Jose.
Nu.
Saks, tak.
- Han er over frontallappen, ikke? - En saks mere.
- Han er ikke over den laterale sulcus. - Der er jeg altid forsigtig.
Det er dårlige sakse.
Bipolar.
Der er tumoren. Det bløder meget.
Vi vil ikke skære den optiske nerve over. Er den bipolare på?
Næste størrelse af bipolar, tak.
Mike, giv mig min lilla...
Den lilla er på. 18,6.
- 20? - 20,6.
- Vi har en mindre. - Jeg vil have den mindste.
Der er ikke meget plads. Giv mig en pincet, tak.
Fire på neuron.
Gør jeg noget forkert så sig til.
Jeg lader dig ikke lave nogen fejl.
- Det ser fint ud derinde. - Ja.
En af de smukkeste ting, man kan gøre.
Jeg ville gøre det her gratis, indtil...
For mig er det...
Der er intet, jeg hellere vil.
Der er noget. Hypofyse. Det er måske den.
Jeg tror, det er fint.
Det er en glidebane.
For pludselig er du i hypothalamus,
og så kan du gøre nogen lam.
Overvægt. Eller hormonerne er væk, og det går ud over hukommelsen.
Man skal være sikker.
- Jeg tror, vi er færdige. - Det ser fint ud.
Tjek aflæsningerne.
COHEN BØRNEAFDELING
Jeg fylder seks år.
Ja, det gør du.
London har fået influenca, og vi tror altid, det er COVID,
for det er i omløb, men alle er negative.
Er du okay, skat? Okay.
Hendes mor ringede i dag, og jeg har haft hende siden 11.
Nu tager jeg hende med hjem, og min søn har en kamp senere.
Det er altid svært med fire børn.
Mit forhold og skilsmissen
med fire børn har været anstrengt.
Vi arbejder på det. Det er svært for dem.
Mine forældre arbejdede hårdt.
Min mor var sygeplejerske. Min far var taxichauffør.
De inspirerede mig til at arbejde hårdt.
Men jeg vil ikke være helt som dem,
for det er nye tider.
Min mor lod mig aldrig gå ud med vennerne.
Nogle gange ved jeg ikke, hvor mine børn er.
Det ved jeg nogenlunde. De er til basketball i en hal, men...
Jeg ved ikke lige så meget, som jeg gerne vil.
Det handler ikke om, at de opfører sig pænt. De skal bare ikke i problemer.
Og så høje som mine drenge er,
når man tænker på, hvad der foregår, så ligner de voksne.
Men sådan er det at være forælder. Man er altid bekymret.
En shunt er aldrig nem.
Når man placerer en shunt, kan alt gå galt.
I kan se, at der er et hul her.
Den skal under huden,
og så skal vi ind i maven til dr. Greenberg,
trække den indre del ud,
og så skal det orange rør igennem her.
Her er hans kraveben.
Det svære ved en nakkeshunt er at være i det rigtige område.
Han har en tyk hals.
Hans hovedbund er meget tæt.
Fuck.
Jøsses. Det er meget stramt.
Glem det. Hold hovedet.
- Sådan. - Sådan. Okay. Elsker det.
Det var dagens træning. Du skal ikke i fitness.
- Pas på. - Ja.
Jeg er udmattet,
følelsesmæssigt, fysisk og åndeligt.
- Der er røret. - Godt.
Sådan gør han det laparoskopisk.
Det er bare et lille hul i maven.
Vi tager den indre tråd ud.
Jeg tager shunten ud.
Sug.
Har du en beholder til spinalvæsken?
- Wow! - Højt tryk.
Tag spinalvæsken.
Sæt en stol under mig, tak.
Og nu pumper vi.
Jeg pumper på ventilen.
Hvilket organ kan vi se nedenunder?
Tyndtarmen.
Ventilen regulerer mængden af spinalvæske
fra hjernen og ned i maven resten af hans liv.
Okay, nu lukker vi.
- Godt. - Det var perfekt.
Ja. Alt gik godt.
- Tak, alle sammen. Tak. - Farvel.
Rachel, skriv når han vågner.
Shunts fjerner flere år af dit liv. Du bliver hurtigere gammel.
Folk undervurderer det fysiske aspekt ved en operation.
30, 40 år med den samme procedure,
og vi sidder med nakken bøjet, vi har briller på.
Det kan være krævende.
Jeg bruger meget tid på at træne,
strække ud, styrke min ryg, min nakke, yoga
ud over at træne det psykologiske og andet, der kan fjerne stress.
Man kan ikke operere skadet. Jeg står ikke på ski,
intet der er hurtigere, end jeg kan løbe, for jeg må ikke forstrække min ACL
eller brække min finger.
Så kan du ikke operere.
Det er det, vi gør.
En, to, tre.
Sidste natrium var 135.
Bedre end i starten.
Det var sjovt. Jeg elsker de her sager.
Det er en ære at arbejde med dig.
- Altid. - Det var sjovt.
Det er hullet. Det er samlet.
Det ser godt ud.
- Det ser godt ud. - Jeg ser ham, når han vågner.
- Skal vi se familien? - Ja.
Alt gik godt, og vi kunne skære en stor del væk,
mindst 70, 75 procent måske 80.
Vi kan altid gøre mere. Vi kan ikke lægge væv tilbage.
Og beskadiger man noget, man ikke kan se, så er det farligt.
I dag gik det hele perfekt.
- Tumoren blev slået tilbage. - Okay. Må jeg gerne kramme dig?
Ja.
Jeg har brugt mit liv på at blive den bedste,
men nogle gange går tingene galt, uden du kan gøre noget.
Når du opnår gode resultater som nu,
skal man nyde dem, men man må ikke fejre det,
for en dag vil det modsatte ske.
- Du er færdig! - Hvordan gik det?
Godt...
- Fint. - Hvad med trykket?
Helt galt. Da jeg kom ind...
Som en lille dreng, der tisser. Det flød ud.
Jeg sendte det til laboratoriet for at tjekke, intet var galt.
- Det giver mening. - Du bliver meget øm her.
Det er bare din hovedbund, og du har en tyk hovedbund.
Måske ser du det en dag, og så arbejder vi sammen.
- Tusind tak. - Så lidt.
Du er god nok, okay? Jeg er stolt af dig.
Vi er alle motiverede af vores personlige oplevelser.
Hans erfaring vil ændre hans karriere.
Måske kommer han og arbejder med os.
Skal vi gå en tur?
Skal jeg ikke hjælpe dig?
Jeg holder godt fast,
så du ikke falder.
Jeg har dig. Du går ingen vegne, uden jeg er med.
- Jeg skal tilbage. - Måske ryger du ned.
- Ja. - Sig til, hvis du bliver træt.
- Det er godt. - Okay.
- Er du okay? Det er hårdt, ikke? - Jo.
Vil du lige trække vejret? Det er helt fint.
Du er vant til at gå normalt. Kan du stå oprejst, er det fint?
- Det er fint sådan. - Okay...
Gør det ondt, når du står oprejst?
- Nej. Det er bare bedre sådan her. - Godt. Okay.
Min krop forsøger at hele sig selv.
Jeg er sur over måden, jeg landede på,
for de kan ikke tage den ud, da det vil skade mig mere end kuglen i sig selv.
Jeg har en sygdom i kroppen.
Det gør ondt, at ens barn skal være bekymret for...
...at blive skudt på gaden.
De skal finde ud af, hvor pistolerne kommer fra. Hvordan de kommer ind.
Og politiet skal beskytte os.
Hvordan bliver man skudt foran politiet, uden nogen bliver anholdt?
Vores børn bør kunne gå i en butik,
til nabobygningen eller på legepladsen.
De bør føle sig sikre.
De skal beskytte vores børn.
Børn skal være børn.
Dit hår, hvad... Det er skørt.
Hvad så, bedstemor?
- Stop så. - Du begyndte.
Virkelig?
Se. Farfar, er jeg ikke snart højere end ham?
Jeg er næsten lige så høj.
Håret tæller ikke.
Det har været rart. Tak for alt.
Intet problem. Altid. Jeg er her også for den næste baby...
- Til næste år. - Ja.
Hej.
Se lige, hvor smukt det bliver.
Noelia.
Den er smuk, jeg vil have en.
Ti runder mere, så er jeg færdig.
Jeg går lige ovenpå.
Skat, hvor er det smukt.
Den er fin.
- Hej. - Hej!
Hej, Brett.
- Sig: "Hej, dr. Langer!" - Hvad så?
- Han ser godt ud. - Ja.
- Hej. - Der er han. Han er tryllekunstner.
- Han kigger på mig nu. - Han fjernede din tumor.
Han føles allerede anderledes.
Hvis han ikke har fået et anfald, er det et godt tegn.
Jeg er enig.
Utroligt.
Hvor skal du hen?
Han vil ud herfra.
- Kom her. - Det forstår jeg godt.
- Tak. - Okay, farvel.
Farvel!
Jeg skal på ferie. I næste uge.
Det bliver godt at komme væk.
- Jeg er så glad. - Ja. Tak.
Jeg har det bedre.
Ja.
Det ser godt ud. Vi efterlader klammerne i et par uger,
sørger for alt er lukket,
og så holder vi øje med infektioner,
for det var åbent. Det er vi bekymrede for.
Hvordan går det?
Jeg er dr. Prince. Godt at møde dig.
Jeg er en af kirurgerne, der hjalp dig
sammen med sygeplejerskerne og de andre læger.
Har du nogen spørgsmål?
Nej? Okay.
Det her er en helt ny fase.
Han er ved at finde ud af det, så som familie skal I
hjælpe ham lige nu.
Han er kommet langt. Han var målrettet.
Ja. Det var du også. Os alle. Vi hjælper ham igennem det her.
Vi hjælper ham.
- Tak. - Du har fint selskab.
Okay, farvel. Vi ses.
Det er så givende at se ham og møde ham.
Han kan udskrives om et par dage. Det er så givende ved sådan en rejse
at nå til det her punkt.
Mentalt er han ramt af det, der er sket,
og det skal han arbejde med og finde en vej,
så han kan bevæge sig fremad og ikke være bange.
Det er en hård rejse, der venter ham,
og vi kunne hele hullerne og skaderne,
men de ydre sår og ar vil stadig være der.
Men de indre ar, det er dem, det tager en evighed at hele.
Man sætter pris på sin familie.
Man tænker på sådan nogle øjeblikke, hvor hurtigt ting kan ændre sig.
Denver Transport. En patient skal transporteres.
Mand, sidst i 50'erne, skiulykke. På vej mod Eagle Regional lufthavn.
Han har en skade ved C5 og kan ikke mærke arme og hænder.
Patienten har svært ved at holde sig vågen.
Sidste destination bliver Newark lufthavn i New Jersey.
David.
Er du okay, skat?
Jøsses.
Tekster af: Mads J. R. Jensen