Джоне, що сталося?
Ти знаєш Девіда. Він катався не на лижній трасі.
Тож заїхав у балку.
Він годину пробув обличчям у снігу, не міг рухати кінцівками.
Я думав, що це кінець.
Він шию розтягнув. Це призвело до порушення нервових сигналів.
Спинний мозок перестав функціонувати.
Гадаю, лікуватися в Леноксі — ідея не дуже.
Йому потрібна приватна лікарня.
Ніхто не хоче бачити голову відділення хворим у лікарні.
Нехай одужує, і тоді вже здоровий приходить.
Але Девід
часто дуже відверто проявляє емоції.
Хвалиться своїми досягненнями. За це ми його й любимо.
Зараз ми їдемо в аеропорт,
забираємо чоловіка, 58 років, який потрапив у аварію на лижах.
Дякую.
У п'ятницю він катався на лижах у Вейлі
й упав головою донизу, на обличчя,
сильно розтягнув шию.
Гаразд.
Болять плечі?
Усе від C5 до C7.
З обох боків.
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
ДЕВІД ЛЕНҐЕР, ДОКТОР МЕДИЦИНИ КЕРІВНИК, НЕЙРОХІРУРГ
Великий ризик травм,
бо травма C5, яку лікар отримав,
може призвести до проблем з диханням, тож...
Його може паралізувати, це квадриплегія чи тетраплегія.
Залежить від того, наскільки серйозний перелом.
Ще не знаємо складності перелому.
Ми бачили людей з такими травмами.
І як й інші, вони спершу все робили самі, а тоді казали: «Мені потрібна допомога».
Коли ти людина, до якої всі звертаються за допомогою,
і раптом
допомога потрібна тобі,
то почуваєшся жахливо.
ШВИДКА ДОПОМОГА: НЬЮ-ЙОРК
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ «НОРЗВЕЛЛ ХЕЛС»
Дім, милий дім.
ДІМ, МИЛИЙ ДІМ
Боже мій.
Тепер краще?
Ні, у мене ніби судоми. Ось тут.
Я казала, що до кінця місяця народиш.
Прошу, легше.
Ми ж на роботі.
Тут таке відчуття ніби...
Спробую вийти.
Допомогти?
Я допоможу, поки ти на дорогу не вискочила.
-Прогуляємося в парку? -Я плакати хочу.
Чому? Боляче? Ходи.
Гаразд, краще?
Так, краще. Схоже, це було через те, що я сиділа.
Саме так.
Гаразд.
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
Так.
Ось так.
Привіт.
Як справи? Я Стефані, буду вашою медсестрою.
Один, два, три.
Гаразд. Легко й чудово.
-Ось подушка. -Гаразд.
Як же добре.
ЛЕНҐЕР
Лікарю Ленґере, відчуваєте слабкість, оніміння, поколювання?
У мене болить шия.
Руки — жах повний.
Болять від сили тяжіння.
Можу їх підняти.
Оці два пальці, схоже, я відморозив. Оцей онімів.
Штовхніть рукою.
Добре.
-Відчуваєте? Однаково з обох боків? -Так.
-Однаково на 100%. -Так, тут анестезія не завадить.
А тут?
-Вибачте. -Так, однаково.
Біль справді нестерпний,
тож поки біль не вщухне, я буду тривожним.
Глибоко вдихніть.
Вдих, видих. Гаразд.
Як почуваєтеся? Це найголовніше.
Мені пощастило. Радий бути вдома.
А всю іншу хрінь виправимо. Усе буде добре.
Вітаю вдома.
Знаю, дехто боїться того, що я зараз тут, показую, що теж можу бути слабким...
Але я не хотів би в інше місце.
У нас чудова команда, чудові люди.
-Кращого місця немає, тож... -Так.
Лікувати вас — велика відповідальність.
Знаю, але коли сюди потрапляють,
то ми піклуємося про сім'ю людини.
А зараз усе інакше, бо тут лежу я. Не треба цього.
Робіть усе, що завжди, і робіть добре.
Ви — один з найстійкіших людей, яких я бачила, тож...
Я дуже радий, що мене ти лікуєш.
Ваш рейс затримувався, ви приїхали якраз на мою зміну.
Мені судилося вас лікувати.
Мого тата він теж у цій палаті лікував, я була така вдячна.
А тепер його лікуватиму я і лікуватиму так, як тата,
бо я завжди казала, що він мені, як тато.
Божевілля, так же? Бос, як тато.
Але він завжди був для мене таким, тому я хвилювалася.
Я думала: «Боже, яка відповідальність лікувати Ленґера».
-Але ми впораємося. -Іноді можна помилятися.
Але з вами ми не помилятимемося.
Одужуйте, бо нам привезли пістолети «Нерф».
Один дали нам, один медсестрам і один вам.
Щоб добре поводилися.
Гаразд. Я трохи втомився.
Гаразд, поспіть. Ліки скоро будуть.
Ванна вже готується.
ЛІКАРНЯ ЛЕНОКС ГІЛЛ
ЛЕНОКС ГІЛЛ, ГРИНВІЧ-ВІЛЛЕДЖ
-Привіт. Звідки він? -З метро.
З метро. Ви його прив'язали?
-Бо опирався? -Так.
Можна спеціалістів з догляду за хворими з відсмоктувачем Янкауера?
Не хочу розрізати одяг. Може, це його єдині речі.
-Усе гаразд? -З п'ятнадцятої вийшла?
Тоді я до неї піду.
Ні, не йди.
-Вона вирвала обидві крапельниці. -Боже!
Треба її заспокоїти. Дати їй «Атіван»?
Хочете їсти? Імбирного елю?
Гаразд. Тоді тут лишитеся?
Дайте, що вона хоче, бо я не хочу, щоб вона йшла.
Привіт, я лікарка Макрі.
Вітаю, лікарко.
-Ми вже бачилися. -Гаразд.
Дуже давно.
То що сталося цього разу? Чому ви сьогодні тут?
Я знову вживаю наркотики.
Героїн?
Героїн, кокаїн.
Гаразд.
-Ви зараз безпритульний? -Так.
Гаразд.
А тут є майонез?
-Ні, у нас немає майонезу. -Добре, дякую.
Які ліки ви маєте зараз приймати?
-Зипразидон. -Коли востаннє приймали?
Дуже давно.
Хотіли сьогодні собі нашкодити?
Так.
Що казали старшій медсестрі?
-Що я намагався вбити себе. -Гаразд. І як хотіли себе вбити?
-Під машину кинутися. -Гаразд.
І ви досі хочете щось таке зробити?
-Можливо. -Гаразд.
У вас є родичі в Нью-Йорку?
Ні. Усі померли.
Усі померли?
-А, може, є друзі, які змогли б... -Точно ні.
Друзів немає.
Я подзвоню психіатру після того, як вам зроблять аналіз крові,
з вами поговорять.
-Гаразд. -Якщо щось знадобиться, повідомте.
Тут я зустрічаю дуже хворих людей,
людей з інвалідністю, які більше не можуть працювати.
Тих, чиїм медичним доглядом нехтували через пандемію.
Що сталося?
-Які загубили ліки від психічних розладів. -Вона сиділа на синтетичному канабісі.
-Сама сказала у швидкій, коли отямилася. -Гаразд.
Вітаю. Сиділи на канабісі?
Вона реагує, і тиск уже піднімається.
У Вест-Віллиджі багато людей з передозом.
Канабіс впливає на тиск та на серце.
На жаль, він дешевий, і люди його купують.
Гарна командна робота.
В одну мить усе просто прекрасно,
а в наступну — навколо купа роботи.
Таке часто буває у невідкладній допомозі.
І якоюсь мірою мені це подобається.
Люблю, що іноді вночі стається наплив пацієнтів.
Це так непередбачувано.
Ні, мила. Ви маєте сидіти.
-Ми не принесли їй імбирний ель? -Вона нападає на людей.
Він увесь на підлозі, кинула той ель в охорону.
Усе через той канабіс.
У такій роботі команда — дуже цінна річ.
У часи пандемії, кризової ситуації,
ми мали об'єднатися, така згуртованість — це чудова підтримка.
Наша командна робота дуже корисна для пацієнтів.
Піду до наступного пацієнта, якому потрібна допомога.
За що ти в мене стріляєш? Я нічого не зробив.
Та ні, не стріляла.
Зняли табличку з вашим іменем, тут буде зачинено.
Там один ваш пацієнт.
-З ним усе добре? -Так.
Можна мені привітатися?
Ні. Він відпочиває.
Ось і кінець відпустки.
Пам'ятаєш, ти захворів на ковід у перший день відпустки.
-Ага. -Тут є закономірність.
Тобі більше не можна у відпустку.
Так, треба спробувати.
Знаю, щоразу, коли йдеш відпочивати, стається якась хрінь.
Яку тобі пісню ввімкнути, паралітику?
Пісню Pearl Jam.
Люблю тебе. Ти в мене молодець.
Дякую за все.
Люблю тебе.
Дякую, що ти така чудова.
Щасти. Не вірте фігні, яку він каже. Робіть, що маєте.
-Дякую, Ненсі. Задля Девіда. -Гарної дороги. Бережіться. Задля Девіда.
Гаразд.
-Добраніч. Побачимося вранці. -Дякую.
Було так дивно. Я бачив лише сніг, бо лежав у ньому обличчям.
Руки затиснуло ззаду.
Коли приїхав лижний патруль, то я лежав у позі Супермена.
Я був шокований...
«Боже, я не відчуваю ні рук, ні ніг. Не можу поворухнутися».
Боже, ось і маля!
Привіт.
Як же цікаво. Чекайте. Піду руки помию.
Радий тебе бачити.
Стане пілотесою.
-Ні, не треба так з нею. -Тоді астронавткою.
Так. Оце вже краще.
-Уже хочу, щоб Лаура її потримала. -Привіт!
По-перше, привіт. Я трохи спітніла. Як справи?
Лауро, зможеш її потримати. Але мені хвилин 35–45 потрібно.
-Ні. Може, уже зараз віддаси її? -Боже!
Привіт, матусю.
-Я так за тобою скучила. -Як справи?
З поверненням.
-Ні. -Ні.
-Ти що зробив? У мене... -Не знаю.
Справді?
-Привіт. -Ще розбирається з емоціями.
-Сумувала за нами? Ні, певно. -Я так скучила. Постійно про вас говорила.
Така мила. Маленька лялечка.
Гляньте на неї. Засинає.
Дякую, що привезла її, що дозволила побачитися.
Та немає за що.
Яка вона класна. Аж день кращим став.
Я була дуже рада. Не могла дочекатися. Гаразд, щасти вам.
Дякуємо. Бувайте. Гарного дня.
У мене аж щоки болять.
-Багато посміхалася? -Так.
ВІДВІДУВАННЯ ЗАБОРОНЕНО. ВХІД З ДОЗВОЛУ КЕРІВНИЦТВА
-Привіт. -Привіт.
-Зараз їдемо на МРТ. -Гаразд.
Усе гаразд?
Це з медичного центру Денвера.
Джон Ленґер, брат Девіда, подзвонив того дня о 5:00.
Моє серце одразу стиснулося.
На щастя, з мозком усе гаразд.
Спинний мозок теж у чудовому стані, а тут, посередині,
у нього вроджене звуження.
Під час падіння спинний мозок перетиснуло. Голова нахилилася назад, мозок розчепило.
Тепер тут запалення. Таке називають
синдромом ураження спинного мозку, він не проводить сигнали
щодо рухів та відчуттів від мозку до кінцівок.
Треба вивільнити й полегшити положення спинного мозку,
тож знадобиться ламінектомія і артродез.
Так, пане. Лікарю Ленґере, що сталося?
Мені потрібно трохи морфію.
-Ще ліків? -Є.
Гаразд, ідемо.
Якщо ці кістки витягнути, давши місце, що йому потрібне
для спинного мозку...
то я дуже сподіваюся, що він одужає.
Закінчили. Зараз витягнемо вас.
Девід робить найважчі операції у світі.
Він займається мікросудинною хірургією мозку, з'єднує судини.
Тут потрібні найтонші шви,
найтонші нитки, він тримає найтонші інструменти.
Моя робота легша, бо в мене великі інструменти,
якими я витягую пухлини. А в нього вони тоненькі.
Він зможе шити, певно, через три, чотири місяці, а то й п'ять.
Хоч буде з ким ходити на снігоступах.
За законами штату Нью-Йорк кожен медпрацівник має вакцинуватися,
за цими законами тепер
без вакцинації не можна лікувати інших.
І я — єдина з команди не вакцинована.
Четвер — мій останній день у невідкладній. Сьогодні — останній день у «Скай Хелс»...
Я не плакатиму.
І це самий пік моєї кар'єри, це місце, де я почуваюся комфортно.
Я маю прийняти рішення і нести відповідальність за наслідки.
Це центр «Норзвелл», «Скай Хелс», пацієнт з медцентру затоки Пеконік...
Узяв?
Гострий інфаркт міокарда. Катетерний насос, неінвазивна вентиляція,
кардіомонітор і кілька крапельниць.
Прийняла. Стан пацієнта нестабільний.
Його треба дуже обережно перевезти.
Дроселі й вимикачі. Погодні умови?
За вашої готовності.
Центр «Норзвелл», «Скай Хелс Ван»,
злетіли о 13:21 з чотирма особами.
«СКАЙ ХЕЛС»
ЖІНОЧА ЛІКАРНЯ КАТЦ
-Готова, мила? -Так.
-Добре. -Гаразд.
Ми вирішили зробити кесарів розтин
через положення дитини.
Якщо дитина не вийде без допомоги,
то маляті доведеться вивихнути плече.
Я знаю, що не маю про це думати, а маю готуватися до операції.
Я хочу подумати про ту мить,
коли я вперше побачу обличчя свого сина.
Ось чого я так чекаю.
Натисніть на третій.
Усе гаразд?
Так?
Ми скоро побачимо нашого малюка.
Я б хотіла більше ні про що не думати,
бо зайві думки ні до чого.
Але коли опиняєшся біля хворого, то й справді забуваєш про все.
Привіт. Мене звати Лаура, я медсестра. Розказуйте.
Оцього чоловіка, йому 52, до нас привезли посеред ночі
на швидкій через дихальні проблеми та біль у животі.
У нього немає ні сім'ї, ні друзів.
У нього немає сім'ї? Бідолашний.
«Як мені звідси дістатися додому?» Його це непокоїло.
Думали, що в нього немає страховки, тому він не пішов до лікаря.
Але він скоріше за все не знав, як записатися на прийом.
-Йому не завадить соціальна допомога. -Так.
У нього закінчилися ліки, нові він не купив.
Бідолаха.
Він перестав приймати ліки, через це тепер тут.
Раз, два, три.
Гаразд.
Зручно? Добре.
Як справи, Кертісе? Щось болить?
Є дискомфорт?
Маска неінвазивної вентиляції не подобається. Глибоко дихайте.
Намагайтеся не говорити кілька секунд. Гаразд?
Можна мені сумку, яку я тобі дала?
Дивися за насосом, я з цим розберуся. Дві секунди.
Гаразд. Час летіти.
-Оберти гвинта? -На 100%.
-Дроселі й перемикачі? -Є.
-Двері? -Зачинені.
Центр «Норзвелл», «Скай Хелс Ван». Зліт.
-Пеконіку, летимо в Сауз-Сайд. -Натисни ще раз.
Щось не так із цією штукою.
Просто зніми. Одягнемо нереверсивну маску на хвилину.
Їдьмо в реанімацію. Треба туди негайно.
У нас пацієнт з Пеконіка.
Кілька проблем під час польоту, але загалом усе гаразд.
-Усі готові? Один, два, три. -Чудово.
Кертісе, щасти. Було приємно познайомитися.
Шолом свій лишила. Поверталася. Не знаю, що зі мною.
Не зосереджена була.
-Привіт. -Вітаю, Ленґере.
-Доброго ранку, Ленґере. -Як ти?
Це ви як?
-Знову підключу показники до монітора. -Гаразд.
-Знову підключу електроди. -Зніми з нього маску.
-Привіт, Дейве. Ґері Ґіандола. -Привіт, Ґері.
-Як справи, друже? -Усе гаразд. Тримаюся.
Гаразд. Тримайся. Побачимося пізніше.
Лікарю Ленґере, сьогодні я ваш медбрат.
Звісно.
-Доброго ранку, Ленґере. -Доброго ранку.
Я Марвін, один з тих, хто доглядатиме за вами. Поміряю температуру.
Це на випадок, якщо знадобляться знеболювальні. Натиснете.
-Зрозумів. -Так? Добре.
Як викликати медсестру?
-Кнопка виклику медсестри... -Не хочу кнопки сплутати.
Та нічого, як сплутаєте.
Де вона, чорт забирай?
Забудь.
Рада, що ви досі так жартуєте, лікарю Ленґере.
Так, жартую.
Рішення, чи робити операцію тут, у Леноксі,
чи поїхати в лікарню, де буде більше анонімності, — важке,
бо цю команду створював він сам.
І він знає, хто хороший хірург.
У нас найкращі помічники лікарів, інтерни, медсестри. Їм довіряєш.
Але є і вразливі місця.
Ми — керівники, нас не хочуть бачити слабкими,
чи зможуть нас знову сприймати сильними?
І багатьом працівникам це треба буде зробити.
І, звісно, як хірурги ми маємо підтримувати належний рівень майстерності.
Отакої. Чудово.
Тож існує баланс.
Девід — дуже відверта людина, за це ми його любимо.
Він не боїться показати, що вразливий,
але ми маємо захищати його приватне життя, поважати його вразливі місця,
молитися, щоб операція вдалася, і не змінювати ставлення до нього.
Він — неймовірна людина. Це ж Девід. Живе наче кожен день останній.
-Доброго ранку, командо. -Доброго ранку.
Девіде?
Я просто...
Привіт, Девіде.
Мені шкода.
Ти спиш?
Привіт, друже.
Люблю тебе.
І як там МРТ?
-Я рухався. -Так.
-Вигляд у тебе гарний. -Обличчя і шия болять.
А око гарний має вигляд.
Так. З ним усе добре.
Якого кольору мій сірий костюм? Я помовчу.
Чудовий маєш вигляд.
Болить щось?
Так, руки болять і спина...
-Досі болить? -Так.
Бац.
Дякую, Джоне.
Я бачу, як ти там смачно їси.
-Як грубо. -Ага.
-Цей день настав. -Так.
Чудовий день для нового життя.
Погляньмо на дитину.
Рука.
Пальчик.
Пальчики на ногах.
Так, нога там увесь час і була.
Прямо отут.
-Чудове маля. -Так.
-Уже чекаю побачитися. -Так. Хочу його потримати.
Тепер ти маєш дати свою згоду.
Ми говорили про можливий ризик дисторсії плеча,
про те, що голівка вийде, а плече застрягне.
Ми говорили про травму дитини при пологах,
про травмування тебе за умови дисторсії плеча.
І враховуючи все це, ти вирішила зробити кесарів розтин.
Гаразд.
Я переглянув твою медкарту.
Швидко запитаю, у тебе була травма голови через ДТП?
Так, після аварії у швидкій у 2013-му.
-Єдиний наслідок — рука іноді тремтить. -Маєш питання — питай будь-коли,
Я багато говорю, тож...
Для цього теж ліки є.
А можна такі ліки з собою взяти?
Ні.
Можу дати ланч-бокс з собою.
Привіт. Надіюся, і під час пологів будеш такою веселою.
Мені здається, що частково це
від нервів та хвилювання.
Не геройствуй. Кажи їм, коли болить.
-Не роби, як я. Будь кращою. -Гаразд.
Стільки емоцій.
Я працювала тут років з 16.
Працювала медсестрою чотирнадцять років, а в «Скай Хелс» я сім років,
і через відсутність вакцинації вся моя кар'єра...
Скінчиться.
-Пристосуйся, імпровізуй, борися, так? -Так.
Ще не проводили тривалих дослідів щодо впливу вакцини на вагітність, плід.
Я хочу бути спокійною, щоб через кілька років я змогла сказати:
«Так, я чудово почуваюся з вакциною,
вона на мою дитину погано не впливає».
І я засмучена, бо я багато працювала під час пандемії.
Я думаю про те, як рвала дупу,
стільким пожертвувала, особливо працюючи в пандемію.
Коли бачиш, як люди приходять у невідкладну
й прямо перед тобою помирають, то це вже не просто твоя робота.
Тоді робиш усе, аби подбати про пацієнтів.
Я допомогла своїй прибиральниці записатися на вакцинацію.
Я й іншим у Джерсі допомагала записатися.
Так дивно, що я маю питати людей:
«Ви щеплені?» У мене є подруга, яка не любить такі питання,
і я не хочу її ставити в таке становище. Не хочу питати.
Не знаю. Такі дивні часи.
Я хочу бути серед людей. Я щодо цього дуже консервативна.
Привіт, Ґлоріє.
Я читала медичний звіт про вас.
У вашій квартирі була пожежа?
Мікрохвильовка загорілася.
Я спала, коли це сталося.
Вогонь піднявся до стелі.
Зрозуміло.
Було страшно, бо я не могла нікого покликати.
Гаразд. Швидка приїхала?
-Так. -А пожежники?
На вулиці було машин з 20.
А до пожежі все було добре?
Так, усе було добре.
Гаразд, у вас є домашні тварини?
-Ні. -Чудово.
Можете показати своє обличчя? Хочу переконатися, що...
Можете зуби показати? Гаразд. Вам сьогодні важко говорити чи...
-Трохи. -Трохи? Добре.
Ви вакциновані?
-Так, двічі. -Добре, чудово.
Ми її повністю безпечно відпустити не можемо. У неї немає житла.
Вона може мінімізувати проблеми,
але вона казала, що квартира згоріла,
чи буде в неї тепер дім? І чи надовго?
Вона зможе забрати свої речі? Так, побачимо.
У квартирі була пожежа. Ви точно не вдихали диму?
Трохи, але мені вже час іти.
-Хочете піти? -Так, я ж не травмована. Я піду.
Я зараз дуже роздратована. Маю іти.
Гаразд. Чому ви засмучені? Можете мені розказати.
Не хочу я нічого аналізувати. Чому я засмучена?
Я сьогодні пережила важку подію, і я не хочу тут бути.
Я хочу піти.
Гаразд. Вас може хтось забрати?
-Мабуть. -Так буде краще.
Зелена кнопка для виклику.
Ліки — це найлегша частина терапії.
У медичному коледжі ми вчилися робити ліки.
Для мене найважче — це спілкування з пацієнтами в приймальні,
бо тут бачиш ситуації, у яких вони опинилися.
Гаразд, мила.
За нею приїде донька.
Донька сказала, що була у квартирі, і пожежа величезна.
Горіло все.
Уся будівля була задимлена,
я здивована, що звідти більше нікого не привезли, але хтозна.
Я досі хочу зробити знімок голови, упевнитися,
що немає загострених хвороб, але показники в неї в нормі.
Цікаво, куди поділася моя їжа.
Ти — дуже сильна жінка.
Ти — супергеройка, яка рятує життя.
Щодня в машині швидкої.
І за ці дев'ять місяців ти рятувала життя
разом з нашим малим.
Дякую, що допомагаєш мені з усім.
Я дуже тобою пишаюся.
Дуже.
Я знаю, що все буде добре, любов моя.
І за кілька...
Так, ми скоро його триматимемо.
Я люблю тебе, мамо.
Благослови Боже.
- Амінь. -Амінь, мамо.
Дякую.
Дякую за малюка.
Тут твій маленький племінник.
Я молилася вранці.
-Дякую, Джулі. -Дуже дякую, Джулі.
Дякую за підтримку й любов.
-Бувайте. -Люблю вас.
Ну що, готова?
-Спокійно, гаразд? Люблю тебе. -Побачимося.
-Дякую за все. -Твоя партнерка прийшла.
-У неї тут цілий фан-клуб. -Це точно.
-Вони допомагатимуть з вихованням? -Ще б пак.
Уже рахунок на коледж відкрили?
Бувай, Ґрейс.
Треба підтримку з ціле містечко, щоб дитину виростити, бо...
Звісно.
ЖІНОЧА ЛІКАРНЯ КАТЦ
-Джей Бі. -Так, зачекай.
Джоне. Іди сюди на секунду. Бейкер?
Джей Бі керуватиме відділом за моєї відсутності.
Якщо він захоче, щоб дещо вирішував я, то гаразд.
Якщо ж ні, тоді він сам вирішує.
На всі зустрічі, зустрічі з керівником надсилайте йому лист із запрошенням.
Гаразд. Змінимо організацію відділу.
Чудово. Так і буде тепер.
То який у тебе план?
Сьогодні вирішу щодо операції. Хочу, щоб за змоги, оперували завтра. Хотів би.
Боже, як емоційно.
Ми вісім років створювали все разом.
Обидва наші життя промайнули в мене перед очима, і все, що ми створили раптом
якось зникло.
Бо чого я тут вартий без Девіда?
Тепер мій партнер не зі мною.
І це порожнеча, яку не можна заповнити.
У шиї нормально?
-Усе в нормі. -Гаразд.
За мить тобі стане краще.
Трохи нудить?
Так. Відчуття, наче знудить зараз.
Може бути, але, надіюся, не зараз.
Вікі, ти мене не бачитимеш, але чутимеш.
Мені зле.
Моя бідолашка.
Гаразд. Вони все перевірили. Усе гаразд, анестезія діє.
Усе гаразд.
Розріз.
Стараймося обережно, щоб менше кровоточило.
Так, сідай.
Я поруч, королево моя.
Глибоко дихай.
Я тут, кохана.
Її нудить.
Я поряд.
Добре. Затискач.
Як назвемо?
Маурісіо Андрес.
Маурісіо Андрес?
Скоро буде тут.
-Ми змогли, кохана. -Оце трохи опусти.
-Отак. -Розслабся.
Ось так. Дуже добре.
Моя принцеса-воїн.
Ти молодець, кохана.
Беру ретрактор.
І всі, хто з нами, теж молодці.
Розріз?
-Усе? -Так, чудово.
Зараз ми витягнемо малюка.
-Так, ти скоро станеш матір'ю. -Голівка.
Наш малючок уже майже тут.
Скоро буде тут.
Майже тут. Розслабся.
На стіл.
Вилазить? Так.
Ось і наш малюк.
Ось і Маурісіо.
Ось і він.
Ось і Маурісіо!
Ось так.
Вітаю, кохана.
Так.
Гаразд, опустіть шторку. Так.
А ось і він. Ось малюк. Гаразд? Так.
-Прекрасний малюк. -Отак.
Так? Добре, ось він. Гарненький, рожевий.
З днем народження!
Вітаю.
Вітаю, матусю.
Ти молодець.
Він такий великий.
Кохана, поглянь, хто тут.
Вона на фенілефрині. Регідрація є.
Знаю, ти голодний.
Хочеш шоколадку?
Чудово. Гаразд.
Поїмо щось смачненьке.
Я так тебе люблю.
Гаразд, лікарю Ленґере, одягнемо маску, поки перевозитимемо.
Віра — важка річ.
І ось я, нейрохірург із травмою спинного мозку,
який нещодавно не міг нічим поворухнути,
лежав обличчям у снігу й думав, що життя скінчилося.
Думав, що не зможу провести доньку до вівтаря на її весіллі.
А тепер я вдома, у власній лікарні,
прошу своїх колег врятувати мені життя.
Це небезпечно, багато на кону.
Життя дуже крихке.
Дорогоцінне.
Який милий.
Щасти, лікарю Ленґере!
Дякую.
Гаразд, зробімо це.
Тепер перевірка перед операцією.
Переклад субтитрів: Данило Добровольський