SÜRGŐSSÉGI OSZTÁLY: NEW YORK
NYOLCADIK EPIZÓD – VÁLTOZÁSOK
Lisa! Dr. Langer vagyok.
Lisa! Nyissa ki a szemét!
Lisa!
Vigyük le. vizsgáljuk meg!
Nem akarom tétlenül nézni, jó?
Vigyük vizsgálatra!
Amikor rohamot kapott, az...
Rossz jel volt.
A teljes vizsgálatot befolyásolja, mert
ha valakinek epilepsziás nagyrohama van, majd a roham utáni szakaszba lép,
az 12–14 órán át tartó letargiával jár.
Pocsék állapotba kerül.
- Itt volt a daganat. - Pontosan.
Nem, agyvérzésnek semmi jele. Nyoma sincs...
FŐORVOSHELYETTES
A fejébe szorult levegő és a hosszú műtét okozhatta a dolgot.
He levegő van a koponyájában, rohamot kap.
- Nincs ebben semmi meglepő. Semmi új. - Semmi új!
Jól van, meglátjuk, milyen állapotban lesz holnap!
- Jó újra itt! Veletek! - Valóban.
Vissza a helyettesi pozíciómba!
Nehéz ügy!
LENOX HILL-I KÓRHÁZ
COHEN GYERMEKGYÓGYÁSZATI KÖZPONT
Meddig tart még Tyler műtétje?
- Mi meddig tart? - Tyler műtétje.
Azt még nem tudjuk biztosan.
Azt látod? Látod, hogy kilapult?
Mint a hátsó falon, nézd!
Túl kicsi az artéria ehhez!
Tehát az a kérdés...
- El végeznéd újra ebből a nyílásból? - Vagy tapasszam le?
Tylernél négy eret kell összekötnünk:
két artériát, egy vénát és egy vesevezetéket!
Tartok az esetleges szivárgástól.
Ha egy véredény szivárog, az vérzéshez vezet.
Kérhetek még egy csipeszt?
Vérrögök képződhetnek.
Tökéletes feltárásra kell törekednem,
és arra, hogy a műtét technikailag hibátlan legyen,
mert végső soron egy édesapa adományozza a veséjét a kamasz fiának!
Nem hibázhatunk!
Most betapasztjuk, és varrattal rögzítjük,
mert ez lehet a probléma. A verőér bemetszése erősen felnyílt.
Hadd nézzek még egyet! Irrigálás!
Nehogy vérrög képződjön ezen az elülső verőéren, nem kedvez a véráramlásnak!
A vesének két artériája volt, és ez egy apró natív véredény,
tehát a fő artéria vérrögös.
A legfontosabb, hogy mindig észrevedd a problémát, és ha nem vagy elégedett,
csináld újra, mert nem hagyhatod el a műtőt abban a reményben,
hogy majd rendeződnek a dolgok.
Akkor hagyhatod el a műtőt, ha biztos vagy a dolgodban,
és abban, hogy rendben lesz a vese véráramlása.
Üdvözlöm! MacKenzie vagyok. Én leszek az ápolója a helikopteren.
Jó nagyot esett, igaz?
Csak egy kis botlás!
Épp a gyepen mentem át a kocsifelhajtóra.
Értem. Tehát megbotlott?
- Lehet. - Értem.
Van hányingere?
- Nincs. - Rendben.
Ha változás lenne, csak szóljon! Rendben?
- Ő lenne élete párja? - Igen, már 55 éve!
Egek, hát ez csodálatos!
Egy, kettő, három!
Jó, remek!
Tehát csak elesett, nem...?
- Maga elé tudta kapni a kezét? - Nem tudta.
- Nem. - Azt látom!
A postaládához indultam,
és amikor a felhajtóhoz értem, elestem.
- Jó utat! Remélem, majd találkozunk! - Én is remélem!
Ötvenöt év!
- El tudod képzelni? Hát nem csodás? - De, imádni valóak!
- Édes Istenem, itt az életcélom! - Mondom!
Ígérem, jó gondját viseljük! Rendben?
Oké. Hívom önt, amint földet értünk, rendben?
Köszönöm szépen!
- Nincs mit! - Jó utat!
Ha rosszul érzi magát, vagy fájdalomcsillapítót kér,
- csak szóljon! Jó? - Jó.
Tyler!
Tyler! Hallasz engem, Tyler? Tyler, nyisd ki a szemed!
Hallasz? Végy nagy levegőt, jó?
Megyünk a szüleidhez! Jól hangzik?
Hallasz? Nyisd ki a szemed! Úgy-úgy!
Figyelitek, hogy világosabb a vizelete?
Remek hír! Jó anyag!
Jó évjáratú, tiszta vizelet!
- Csak nem bordeaux-i? - Abban sok a csersav!
Oké, irány az emelet!
Viszlát, srácok! Köszi!
Jöhet, anyuka!
- A fia kezd magához térni. - Köszönöm!
Szia, drága!
Szia, édesem!
Hallasz, kicsim? Itt van anya!
Szia!
Ó, hát itt van! Mi a pálya, Tyler?
Megnézzük a bemetszést, jó?
A mindenit!
Majd csináltatunk rá egy szép tetoválást, oké?
Hajlítsd a bokád, mintha nyomnád a gázpedált!
Jaj, nincs nálad jogsi!
Ez életük legszebb pillanata.
Tyler sok születésnapot érhet meg, remélhetőleg meg is házasodik,
saját családja lesz, és fajsúlyában azokhoz a pillanatokhoz
lesz fogható az a nap is, amikor Tyler megkapta az apja veséjét.
Jól bebugyolálták!
Elnevezted már a vesét, öcskös?
Találj neki nevet!
- Mintha azt mondta volna, hogy oké! - Oké!
- Oké. - Szeretlek, fiam!
Ő is szeret téged.
Orvosi kód: 66. Nyolcvanéves Queens-i férfi.
A beteget elütötte egy városi terepjáró az otthona előtt.
Fejsérülést és talán nyaksérülést szenvedett el. Erős fájdalma van.
Még egy sérült érkezik. A szomszéd teremben lesz. Jöjjön!
A fülem!
A legnagyobb félelmem, hogy egyszer a gyermekem látom a baleseti műtőasztalán,
hogy hívást kapok arról a környékről, ahol a gyerekeim
laknak vagy épp tartózkodnak.
Az évek során megoldási stratégiát dolgoztam ki a stresszes helyzetekre.
Pihenni szeretnék!
Pihentél eleget, hiszen fekszel!
Álmos vagy?
El sem tudok képzelni rosszabbat, minthogy a gyermekemnek szüksége van valamire,
és senki se mentheti meg!
Anyuka! CT-vizsgálatot végzünk a szomszédos teremben.
Elkísérsz, anya?
- Igen, anya veled jön! - Anya megy utánad!
Röntgenképet készítünk a fejedről!
Már 19 éve vagyok ápoló, és amit napi szinten látok,
megmutatta számomra, mi az, ami igazán számít.
Ehhez értek.
Ezért nem kérdőjelezem meg,
hogy érdemes-e csinálnom, vagy hogy folytassam-e.
Ez nekem nem kérdés.
- Maradjon, anyuka! - Itt vagyok, Christian! Itt vagyok!
Egy, két, há!
Csúszótalp lent, a déli oldalon.
Megérkeztünk, Ms. Margaret!
Ne lepődjön meg: néha a teremben, ahová megyünk,
rengeteg ember lehet, és sok mindent kérdezhetnek a betegtől!
A balesetisek felmérik az állapotát,
hogy mindent megkapjon, amire szüksége van.
Jó. Megyünk a baleseti osztály várójába, rendben?
Ő Ms. Margaret, 78 éves hölgy.
A kocsifeljáróján esett rá a betonra.
Nem tudta a kezével kivédeni az esést,
így az nem sérült meg, de arccal előre zuhant a felhajtóra.
Vérömleny alakult ki az orrsövényen és a keményburok alatt.
A másodlagos értékelésen semmi sem szerepel.
Nincs csontleválás, sem torzulás. Semmi ilyesmi.
Ms. Margaret! Most beszélek a férjével!
- Szólok neki, hogy megérkezett! - Jó, köszönöm!
Szívesen. Remélem, hamarosan jobban érzi magát!
Mr...
Igen, azonnal hívom Mr. Bernard urat.
- Ki az? - A hölgy férje.
Csak szólok neki, hogy biztonságban megérkeztünk!
Halló, Mr. Bernard! MacKenzie vagyok a SkyHealth-től.
Értesítem, hogy biztonságban megérkeztünk a feleségével,
és megkezdték az ellátását a sürgősségin,
a balesetisek épp vizsgálják.
Nagyon szívesen!
Ez kedves öntől, köszönöm!
Jó, viszont hallásra!
Édesanyám tüdejében 2015-ben mirigydaganatot találtak.
Kezdetben a tünetei jóindulatú daganatra utaltak,
és nem volt világos, hogy pontosan mivel küzd.
A sürgősségi osztályon diagnosztizálták negyedik stádiumú tüdőrákkal,
ami nem túl gyakori. Ez általában nem ilyen egyértelmű.
Életem legrosszabb napja volt.
Ő volt a mindenem!
Végignéztem a lelki társa szenvedését, miközben ő maga is szenvedett.
Ezt is nehéz volt látni, de azért megvolt a maga szépsége,
mert annyi mindent átvészeltek együtt és úgy szerették egymást!
- Jöjjön be! - Jó napot!
Dr. Macri vagyok. Hogy érzi magát?
Bocsánat, bejöttem a lányomhoz!
Hát persze, ezért ne kérjen bocsánatot!
Hisz ön az apja! Hogyan érkeztek? Mi történt?
Elájultam. Életemben először történt velem ilyesmi.
Gyógyszert szedek, szerintem az okozhatta...
- Lorazepam. - Lorazepam.
- Igen.
Értem. Miért szeded?
Szorongás ellen.
Nem alszik jól, fáradékony.
Nagyon szorongó alkat.
Rendben. Most megvizsgállak, meghallgatom a szíved!
Sokkal nyugodtabbnak tűnsz.
Kikapcsoltam a monitort, nehogy felerősítse a szorongást!
Oké. Nagyon jól hangzik!
Mostanában a munkám során egyre többször találkozom
szorongással, depresszióval és a pánikbetegséggel.
Tényleg úgy látom, hogy ez rengeteg embert érint.
Szeretnéd, ha hívnék egy pszichiátert?
Van valami, amiről szívesen beszélnél valakivel?
Esetleg személyesebb helyzetre gondolnál?
Esetleg.
Személyesen mindig jobb, különösen a pszichiátria esetén.
Tudom, a járvány alatt sokan a távorvoslást választották,
de mindig jobb leülni valakivel beszélgetni...
Ha ilyen beteggel találkozom, arra törekszem,
hogy ne érezze reménytelennek a helyzetét, és beszéljen egy pszichiáterrel.
Itt mindenkinek adott ez a lehetőség.
Mind megsínylettük a járványhelyzet, kimerültünk.
Jó, remek!
- Köszönöm, doktor nő! - Nincs mit.
Jól van. Szegénykém!
Ezek a gyerekek!
COHEN GYERMEKGYÓGYÁSZATI KÖZPONT
Covid-teszt?
- Igen. - Az.
Jaj! Kérem, ne tegye! Nem értem!
De aranyos!
Christian! Fáj most valamid?
Az arcom.
- Az arcod? - Az arcom és a lábam.
Oké. Kicsit vagy nagyon?
A tízes a legrosszabb, az egyes szinte semmi.
Nyolcas?
Nyolcas fájdalomhoz képest nyugisan fekszel! Kemény srác lehetsz!
Szeretném, ha tudnád, hogy szeretlek!
Én is téged, kisöreg!
Bármi is történjen velem, csak tudd, hogy szeretlek!
Szeretlek, anyu!
- Én is téged, kicsi! - Nagyon szeretlek!
Kicsit bevizezzük az arcod, elhúzzuk a tincseid.
Csak hideget érzel, jó? Csak hideg.
- Az csak víz? - Igen, csak víz.
A legbátrabb kisfiú vagy, akit ma láttunk!
Kész. Ennyi volt!
- Jobban vagy? - Igen.
Jól van.
Tudom, nyolcas–tízes fájdalmat mondott, de ugyanazt a gyereket látjuk,
és a fájdalom elviselhetőnek tűnik. Sokkal jobb, mint érkezéskor?
- Anyu! - Igen?
Anya! Ne sírj, mert én is sírni fogok!
- Nem sírok. - Ne sírj, kérlek!
Tudom, hogy sírsz, de nem baj!
Nincs semmi gond, anya! Jobban leszek!
- Szeretlek! - Én is téged!
Mindig noszogatom, és mondom neki, hogy folytassa.
Olyan tehetséges!
Rengeteget ad ezeknek a gyerekeknek és a családjuknak!
Ezt igazán becsülöm benne!
A gyermekeimet nagyon megviselte a válás.
A járvány elterelte a figyelmem a családomról, eltávolodtam tőlük.
Ezért azon gondolkodom, hogy tölthetnék több időt velük,
és figyelhetem, ahogy nevelkednek?
A betegápoláshoz pedánsnak kell lenned,
ha pedig pedáns vagy, annak bármilyen területen hasznát veszed!
Így hát fuvarozócéget alapítottam,
ami jövőt biztosít a saját és a közös gyerekeinknek.
A minőségi időtöltés a lényeg.
Arról szól az egész, hogy időt szabadítsunk fel a családunk számára.
Mindenekelőtt édesapa vagyok.
Szomorú lesz, mert olyan régóta csinálom ezt!
- Mit csinálsz ma este? - Házit.
Házit?
Pszichológiát tanulunk.
Azt kaptam témaként, hogy hogyan változott a PTSD kezelése.
Mint tudod, régen
elsősorban a háborúból hazatérő katonák szenvedtek PTSD-ben,
és még csak nem is így hívták, hanem harctéri idegsokknak.
Hazatérve is fegyverropogást és bombarobbanást hallottak.
Akkoriban a háborúzó férfiakat érintette, de már azt mondják,
a gyerekeket is és bárkit, aki nagyfokú stresszt élt át.
- Különösen most, a vírus után, és... - Igen, igaz. Persze végig dolgoztunk,
és nem természetes, hogy az ember ennyi halálesettel találkozzon,
így mind PTSD-ben fogunk szenvedni.
Arról senki sem ejt szót, hogy
ez a temérdek segélyhívás próbára teszi a mentális egészségünk.
Azt kell normálisnak tekintenünk, hogy nem vagyunk jól!
A West Village negyedben volt egy betegem, aki túladagolta magát.
Egy másik férfi elkapta a koronavírust, és a feleségével együtt elhunyt.
Együtt találtunk rájuk.
Aztán ott volt egy borzasztóan fiatal srác lőtt sebbel. Ő is elment.
Minden egyes nap szörnyűségeket látunk.
De most, hogy kisbaba érkezett a családomba,
úgy érzem, a munka egészen más jelentést nyert számomra.
Hálás vagyok, amikor hazaérek a családomhoz, mert
mindig fennáll a lehetősége, hogy egyszer nem leszek ilyen szerencsés.
Régen a hivatás jelentett számomra mindent, legalábbis a fejemben.
Teljesen azonosultam a munkámmal...
Úgy éreztem, ebben találom meg önmagam.
Ma már nem egészen látom így.
Azt hiszem, ez is a részem, de már nem ez határoz meg.
Úgy érzem, több énem, több oldalam van.
- Szia, kicsim! Hogy van a kislányunk? - Épp most etettem.
Fejjek még le neki, mielőtt lefektetjük?
Azt akartam, hogy minél tovább aludjon, szóval...
Oké. Csak gondoltam, megkérdem, hogy vagytok, és elmondom, hogy szeretlek!
- Én is szeretlek! - Jó, szia!
Utálom, hogy beteg a lányom!
Ami azt illeti, felfordul tőle a gyomrom!
De az az igazság, hogy most alakul ki az immunrendszere, és...
Tudom, hogy jól van, csak...
Pocsék, hogy nem lehetek ott!
Szeretnék jobb feleség vagy jobb anya lenni,
több időt találni akkor is, ha nincs,
mert ezt jelenti az elköteleződés.
Nagyon hálás vagyok az egészséges testemért és a még egészségesebb elmémért!
Ezt nagyrészt a férjemnek és a lányomnak köszönhetem.
Csodálattal tölt el, hogy milyen érzést kelt bennem,
ami az anyámhoz való kapcsolódást illeti.
Anyukám most sokkal inkább jelen van, mint bármikor is lehetne.
A csudába!
Sziasztok, drágáim!
Egy puszi apának!
Hol van Mauricio? Itt van!
Rettentő kialvatlan vagyok!
A második gyerekem óta ezt nagyon megérzem.
Ráadásul a negyvenes éveimben járok,
tehát több mint 10 éve vagyok éjjeli műszakos.
Érezteti a hatását az egészségemen és az általános erőlétemen.
Nem tudom, meddig leszek hajlandó rá!
- Jó reggelt! Ön az, Stacey? - Jó reggelt! Igen.
- Üdv! - Jó reggelt!
És ön?
- Ő Zaire, az öcsém. - Jó reggelt!
A beteglapján nem volt sok információ.
- Az állt rajta hogy ramadáni böjtöt tart. - Így van.
Még böjtöl, vagy...
- Nyolc napig. - Nyolc napig.
- De ki számolja? - Egek!
És a fejem...
Nyomást éreztem a tarkómon és a szememen.
Folyton a tükörbe mondogattam magamnak, hogy „Jól vagy, nyugi!”
De gyorsabban vert a szívem.
Ekkor hívtam mentőt, mert nem lettem jobban, gyengébb vagyok.
Megnézzük a szívvizsgálat eredményét, az elektrolitok és a magnézium szintjét,
hogy nem szélsőséges értékek okozzák-e a tüneteit.
- Dohányzik? - Nem
Alkoholt sem fogyaszt?
- Nem. - Rendben.
Gyógyuló függőbeteg vagyok, ha ez segít.
Ja, értem. Ha megengedi a kérdést, milyen függőbetegségből gyógyul?
Crack kokain.
Értem. Hány éve tiszta?
- Négy hónapja. Visszaszokás miatt. - Négy hónapja! Szuper!
Szerintem fantasztikus, mert végeztem a szerrel!
Ez remek hír!
Még jobban megríkat, és akkor hiába törölget!
Megvizsgáljuk a szívét, a szívenzimeket, mindent,
hogy semmi mást ne hagyjunk figyelmen kívül!
Ha enyhül a helyzet, és rendben van a laboreredmény,
szerintem hazamehet, és csak jegelnie kell a gyógyuláshoz!
- Jó. - Rendben, még jövök!
- Jó. - Jó.
Sosem gondoltam volna, hogy gyógyuló függőbeteg!
Olyan kedves teremtés!
Az emberek folyton meglepnek!
Nem vagyok túlságosan kétkedő,
igyekszem mindig optimista maradni,
és megőrizni a pozitív kisugárzást a munkám során.
Ez újabban nem mindig sikerül, a kifáradás lassan elér egy kritikus szintet.
Olyan keményen dolgoztunk és annyi mindent feláldoztunk!
Nem szeretnénk kiégni, mert akkor a munkában
már nincs benne az ember szíve-lelke.
A helyzet próbára tette a rugalmasságunk.
Mit kell tudni?
A beteg Joshua, egy 17 éves fiú. Több lőtt sebet szerzett...
- Átvészeli! - Igazi harcos!
- Igen, az. - Igen, az.
Josh elhagyta a kórházat.
A családja elköltözik a városból.
Lélekben ott vagyok az összes gyerekkel, aki kilép a nagyvilágba.
Nagyon nehéz figyelemmel követni a sorsuk.
Hatalmas, sorsfordító pillanatot élünk át velük,
majd azon tűnődünk, hogy mi lett velük.
Ha az ember megsérül,
akkor az agy információszűrésének kémiai módszere
radikálisan megváltozik. Máshogy éreztem magam.
Mély levegő!
Nem szorongok.
Megtaláltam azt az életfilozófiát, ami számomra
nagyrészt megmagyarázta, hogy miért vagyok a Földön:
azért, hogy jó ember legyek.
Azért hogy kedves és alázatos legyek.
Igazság szerint ez időnként kissé nehezemre esik.
Probléma megoldva! Most jó! Köszönöm nektek!
Őszintén szólva, ha vezetőként
sérülékenynek mutatkozol, az végeredményben sokkal jobb.
Elképzelhető a betegnél a hosszú lefolyású koronavírus,
és ez szövődményekkel jár nála.
Komolyan vettem a „maradj otthon” szabályt.
Másfél éve nem vacsoráztam étteremben!
Jó, mindjárt visszajövök!
- Jó reggelt, Stacey! - Jó reggelt!
Rendben van a laboreredmény.
A magnézium és a szív értékei is normálisak.
Ha lehet, ezt az egy liter folyadékot várja ki,
mert jót fog tenni, ha ma folytatja a böjtöt!
- Igen. - Ha jobban érzi magát, haza mehet!
Jobban érzem magam, de jó lenne a folyadék, mert...
Hát persze! Szerintem is várja ki azt a litert!
Akkor legyen így! Most megyek.
- Hogy merészeli? - Na, igen!
Tíz percen belül megyek aludni, de nem azonnal.
Mi a csudának tenne ilyesmit?
- Hogy éjjel visszajöhessek. - Isten áldja, nem tudom, hogy csinálja!
Őszintén, szeretnék köszönetet mondani az orvosoknak!
Az ápolókra, az orvosokra, és a mostani történésekre gondolok.
Szívvel-lélekkel csinálják, nem csak azért, mert ez a munkájuk.
Nem tudom hogyan... ha valaki igazán törődik
a szenvedő emberekkel, az sokat jelent!
Köszönöm! Kellemes lezárása az estémnek! Örülök, hogy találkoztam önökkel!
- Én is. Jó pihenést! - Önnek is!
Úgy lesz!
Ha ezt a hivatást űzzük,
megbecsüljük az életet és amink van. Legalábbis én így vagyok ezzel.
Hálás vagyok azért, ami adatott és minden alkalomért, mikor ide jövök az emberekhez.
Ez manapság még fontosabb.
Most hallottam a hírt!
A hölgy magához tért.
- Hiszen vak volt! - Tudom.
- Ma rehabilitációra küldték. - Fantasztikus.
- Most mondja! - Kettő.
- Azta! Eddig nem látta az ujjakat! - Ezt nézd!
- Hű! - Nem. Ez valami sárga.
- Hű! Színeket is lát! - Van színlátása!
- Istenem! - Ezt nézd, látja a kesztyűd!
- Igen, már látom! - Feltűrte a ruhaujját!
- Meg tudom fogni! - Ügyes!
Jesszusom, érte nyúlt!
Karóra van a jobb csuklóján.
Mondtam, hogy visszatérhet a látása!
Visszatért? Jobb, mint valaha!
Kész őrület!
- Itt van? - Jó napot!
- Hallottam a jó hírt!
- Jaj, istenkém! - Igaz?
- Jó napot! Hogy van? - Tényleg igaz?
Látom...
- Látom, ma kék a ruhája. - Igen.
Megnézi az arcom most először?
Szemüveges.
- Igen. - Istenem!
Ez nem az ön... Látom az ajkát, igen!
Jó.
- Hány ujjam mutatom? - Kettőt.
Most hányat?
- Egyet. - Nagyon jó!
Szóljon, ha látja a fényt!
- Most! - A jobb szemével látni fog!
Igen, biztosan.
Remek hír, hogy máris van színlátása
és bal szeme nagyon jól fókuszált! Idővel a jobb szemével is látni fog!
A jobb szem látóidegét jobban nyomta a daganat, mint a balét.
Szerintem látni fog vele, de időbe telik.
- Az ideg naponta egy millimétert gyógyul. - Értem.
Ez sok napot jelent.
- Értem. Remek munkát végzett a doktor úr! - Remek srác! És jó sebész.
A szeme és az idegei most állnak helyre,
még nem egészen... de szerintem gyorsan fog javulni!
Tudja, nagyon magam alatt voltam, mikor először láttuk, miután magához tért,
és tudom, várnia kell, de mind türelmetlenek vagyunk!
John folyton türelemre intett, hogy majd jobb lesz.
- Igen? - Igaza volt.
Aligha lesz tökéletes a látása,
de elég lesz ahhoz, hogy...
- Míg látom az édes arcát, addig rendben! - Oké.
Remek! Engem tökéletesen jól lát!
- Igen. - Jobban, mint a feleségem!
Üzenem neki, hogy nem tudja, mit hagy ki!
Fogalma sincs, milyen jó dolga van!
- Jóképű! - Egek! Maga a legjobb!
Tudja, én már feladtam a reményt. Azt hittem, örökre vak maradok.
De tagnap... Mindig optimistának kell lennünk
és hinnünk az emberekben akkor is, ha magunkban nem hiszünk!
Az Isten megáldotta önt azzal, hogy életet menthet,
és minden nap azzal kelhet, hogy megtette a magáét a társadalomért!
Itt erősen igyekszünk!
Igen, így van.
Látja, nem adhatjuk fel a reményt! Mégiscsak jó hely a világ!
Három hét rehabilitáció után
visszajön hozzánk, és még jobban lát majd, jó?
Olyan ügyes! Nagyon örülünk!
- Szeretem önöket! - Mi is önt! Csak így tovább, rendben?
Látom magát!
Én is önt. Köszönjük a kedves szavakat!
Köszönöm szépen!
Ez az egyik legszebb dolog, amit hallottam egy betegtől!
Hihetetlen nő!
Fegyverek jutnak a közösségünkbe, elveszik a fiataljainkat!
Én mondom, nem akarok még egy gyereket eltemetni!
Az, hogy egyre több közösség nélkülözi a reményt,
gyakran erőszakhoz vezet,
ezért egyaránt foglalkoznunk kell a fegyverkérdéssel
és a reménytelenséggel!
Dr. Chethan Sathya és én kötelezettséget vállaltunk,
hogy elejét vesszük a fegyveres erőszaknak,
és ez olyan feladatok elé állított, melyekről hallgatóként nem gondoltam,
hogy sebészként erre tart az életem.
Ez egy igazán nagy kihívást jelentő párbeszéd.
Most a Fehér Ház előtt állok, a kongresszushoz szólok,
az ügyet előmozdító törvénykezés mellett szólalok fel.
- Hallom, holnap együtt ebédelünk! - Igen.
Bár sosem kellett volna látnom, hogy a fiam meghal!
- Attól félek, ez újra megtörténhet! - Igen.
Három gyermekem van, tinédzserek. Mindig emiatt aggódom, amikor...
Tartok tőle, hogy újra megtörténhet!
Megadom az elérhetőségem, hogy tájékoztathassuk a munkánkról!
Ez feltétlenül reménnyel tölt el, úgy érzem, tehetek valamit, hatalmam van!
Arra is törekszünk, hogy ne csak sebészek legyünk,
akik kiveszik a golyót, és visszaküldik az embert az utcára,
hanem utánajárunk, igyekszünk megtudni, hogyan változtathat ezen egy mozgalom.
Néhány virághoz arcot is tudok társítani. Ha arra gondolok,
hogy gyermeksebész vagyok, ez azt jelenti, hogy ők nem élték túl.
Ez mindannyiunknak árt.
Most kezdem megérteni, mennyit is árt,
hogyan változtatja meg az életszemléletet.
A dolog nem tűr halasztást, érzem a történelmi korunk terhét,
hogy lemészárolják a gyermekeink.
Most először a gyermekhalálozás első számú oka
az Egyesült Államokban a fegyveres erőszak.
Bármennyire szeretem az országot, bármilyen hálás vagyok mindenért,
amit nekem és a családomnak nyújt, nem ezt az országot szánom a gyerekeimnek!
Volt az a tinédzser, akit lelőttek, de aznap a hazatértem után
szinte óránként hívtak.
- Nem kell bemenned? - Csak ha nagy dolog történik.
Az én kislányom!
Úgy örülök, hogy látom!
Úgy szeretlek!
Ó, hát itt van!
Mi a helyzet? Hogy vagy?
- Hogy érzed magad? - Jól.
Jobban?
- Nem tudok mozogni! - Semmi gond, jövök!
Én is nehezen mozgok.
Mit gondolsz, Grod jó lesz?
Grodnak hívjuk a vesét.
Tökéletes név!
Dr. Grodstein!
Szeretlek!
Én is téged!
Minden nap ébredés után híreket hallgatok, miközben a munkahelyemre készülök.
Annyi lehangoló történetet hallok elkövetett bűncselekményekről, háborúkról.
De aztán munkába érkezem, ahol annyi embert látok,
akik már azzal veszélynek teszik ki magukat, hogy rászorulókon segítenek.
Ne aggódjon! Ellátjuk, rendben?
Ez visszaadja az emberiségbe vetett hitem.
- Kicsit dehidratáltnak is tűnik. - Igen?
Nézze! Most egyébként sem feküdhetek be...
- Ez nem jelenti azt, hogy ne tegye! - Tudom.
Jól van. Egy, két, há!
Mindjárt vége!
Őstehetség, tudják?
Margaret Mead, az antropológus szerint
a civilizáció első jele, amikor egy törött láb meggyógyul.
Ez a gyógyult láb azt jelenti, hogy azt bekötözték, a beteget valaki
hordozta, etette, védelmezte. Segítette a gyógyulását.
Egy civilizált világban védelmezzük a sérülteket, gondoskodunk róluk.
Azért vagyunk a földön, hogy gondoskodjunk egymásról!
Orvosi kód: 99. Lövöldözés a Brooklyn-i Vinegar Hillben!
Két embert meglőttek.
Jaj Istenem! Megint?
SZÍV – EMBERI SZERV VAGY SZÖVET TRANSZPLANTÁCIÓHOZ
SZÍVÁTÜLTETÉS – FIGYELEM! TILOS A BELÉPÉS!
EZT A SOROZATOT AZOKNAK A BETEGEKNEK, VALAMINT AZON CSALÁDTAGJAIKNAK
ÉS GONDOZÓIKNAK AJÁNLJUK, AKIK MEGOSZTOTTÁK VELÜNK HŐSIES TÖRTÉNETÜKET.
A feliratot fordította: Poór Anikó