Коли ми щойно переїхали в березні двадцятого року…
…Коли я вперше побачив щось у небі, я вагався, чи треба про це говорити. Але
явище повторювалося три-чотири рази, перш ніж я розповів про це у Дубліні. Мені
сказали: «Знаєте, місце славиться цим».
Ти знаєш, хто такий Єзекиїл?
Пророк?
Єзекиїл був пророком, так?
Угу!
І він жив дуже давно, так?
Як радник з питань внутрішньої безпеки, я часто аналізую загрози для уряду. Я бачив
відверту брехню уряду. Я стояв на тому місці, про яке вони брехали. Те, що я бачу
тут, схоже на спостереження хлопців з Повітряних сил.
Ура! Засік його!
Це рух, який привертає увагу. Швидкий рух. Саме так ми це бачимо тут.
Очманіти.
Це моторошно.
Це щось з іншого світу, інакше не опишеш.
«…І зоря, що вони бачили, привела їх до Віфлеєму».
Багато людей не вірять з тієї причини, що вони цього не бачили, і це бентежить їхнє
уявлення про те, хто ми у Всесвіті.
…Воно скерувало їх, бо знало, куди. Так? Це означає, що це був…
НЛО!
НЛО.
Чи вірю я в життя на інших планетах? Так. Але не думаю, що на інших планетах живуть
люди. Це ті, кого люди називають янголами.
Я думаю, що це посланці. Мені кортить дізнатися, що вони кажуть.
Від початку історії люди бачили непояснимі речі в небі.
-Чи ми єдині у Всесвіті? -У даних буде щось варте дослідження.
-Ми нічого не приховували. -Міжпланетні космічні кораблі існують.
Це був прибулець з великими очима.
Тут відбувається щось дуже важливе, автентичне і справжнє.
Скільки вашої роботи засекречено?
Уся вона. Усе, що я робив, було засекречено. Усе це.
Мене звати Метью Робертс. Я працював криптологом у у Ве-еМ-еС США шістнадцять
років. Я був на авіаносці «Теодор Рузвельт» у справі з «Гімбал».
Отже… це б ло вперше, коли я побачив зйомк «Гімбал».
Дивись! Ця штука обертається.
Я навіть не можу описати його форму. Це було трохи схоже на диск. Він летів
вздовж, а потім ніби нахилявся на бік.
Я дивився ці кадри і не бачив жодних авіаційних деталей, які мали би бути -
крила, хвіст, кермо. Нічого такого. Я не міг зрозуміти, як ця штука… ширяла в
повітрі. І… Я просто… у мене була така…емоційна реакція на це. І тоді я
цього не розумів. Я знав, що це щось не наше. Я знав, що це… не належить людям
Отже, лишалося думати… про єдиний варіант.
Який саме?
Це нелюдські технології. Не створені людським інтелектом.
Оскільки моя робота була засекречена, і я…мав доступ до секретної інформації, я
знав… що це не одноразовий випадок… для Ве-еМ-еС. Таке… трапляється… часто.
Небо над Стівенвіллем не таке саме на вигляд, відколи НЛО…
Гарна висока склянка молока охолодить вас.
…Ви любите смак молока з усім, що їсте.
Стівенвілль, Техас. у Молочна столиця світу. Молока тут виробляють вдосталь.
Щось дивне є у цій місцевості. Я часто дивлюся на небо. Замислююся, що там є, про
що ми не знаємо.
Я виріс тут.
У цих містечках нічого робити. Хочете битися? Звісно, бийтеся. Того самого
вечора ми могли піти на природу або порибалити. Невинна розвага. Нам було
добре.
Я був захоплений двигунами всіх типів, відколи себе пам’ятаю. До тієї міри, що
заснував транспортну компанію. Вона виросла, на мене працювало чимало людей.
У мене завжди було кілька мотоциклів, човнів, літаків. у Мене просто захоплювало
бачити, як все працює. У дві тисячі восьмому році у мене було чудове життя.
Успішний бізнес. На той час я був одружений років сімнадцять. Я був
благословенний
Але, те, що я побачив у небі тієї ночі, змінило все.
Це була довга, холодна зима. Погана зима. Це був перший пристойний день. Ми вийшли
на вершину пагорба розпалити багаття.
Там були я, Майк Одом і Ленс Джонс. І раптом я бачу справжні яскраві насичені
вогні на сході. Вони летіли до нас на великій швидкості. Я ніколи не бачив таких
яскравих вогнів. Вони майже засліплювали.
Тоді мене вразило, що не було ні шуму вітру, ні шуму двигуна. Повна тиша.
Коли вогні пролетіли повз, у мене виникло найспокійніше найлегше відчуття, як ніколи
в житті. Це було майже релігійне переживання. Я був наодинці з цим
невідомим. Те, чого ніколи не було ні раніше, ні після. Щось нереальне.
А після короткої миті воно просто зникло. Не залишило сліду, просто зникло. А потім
минула одна секунда, дві, три і два Еф-шістнадцять полетіли навздогін, на
повному форсажі.
У голові промайнуло: «Це Війна світів, чи що відбувається?»
Я сів у машину і поїхав додому. Дружина питає: «Що сталося?» Вигляд у мене був
приголомшений. Я їй розповів, а вона каже: «Хай там що, нікому про це не розповідай.
Люди подумають, що ми божевільні». Я відповів: «Байдуже, що люди подумають. Я
знаю лише, що бачив».
Наступного дня я зателефонував до газети «Стівенвілль Імпайр Трібьюн» - «І-Ті».
Це був спокійний день, коли з’явилася історія про НЛО.
Анжелія Джойнер працювала в редакції, їй подзвонив Стів Аллен. Це місцевий пілот,
він сказав, що бачив щось дивне в небі.
Він сказав щось типу: «Я маю вам дещо розказати, але не подумайте, що я
божевільний». І він почав розповідати історію, яка здалася
неймовірною.
Анжела переговорила з ним, прийшла до мене і сказала: «Ти не повіриш, але…» Був вже
вечір, коли ми зібрали сюжети докупи.
Я сказала: «Ти продивися, і ми поговоримо про це завтра в офісі».
Я виросла у Каліфорнії. Заручилася. Мій чоловік займався молочним бізнесом, його
сім’я звідси. Ми одружилися і переїхали. Для мене це була велика зміна.
Як головний редактор я відповідала за весь зміст. Я мала багато що доводити. Я була
наймолодшим головним редактором газети. Я була другою жінкою. Але мене все одно
сприймали як аутсайдера. І в душі я відчувала велику невпевненість.
Наступного ранку я взяла свою газету і побачила «НЛО» великим шрифтом на весь
верхній рядок.
Я відчула, як земля упливає з-під ніг. Подумала: «Це кінець моєї кар'єри».
«Стів Аллен, Майк Одом і Ленс Джонс милувалися заходом сонця у вівторок
увечері, коли побачили те, що ніхто з них не може пояснити».
У той час у мене був видавець, саме вона сказала Анжелії: «Випускай це сьогодні
ввечері». Вона змінила всю передовицю. у Вона була босом, тому робила все, що
хотіла. Але я відповідала за редакцію, і думала, що люди поставлять під сумнів мій
авторитет, моє судження щодо новин.
«Корабель не було видно, панувала тиша, але вогні охоплювали півтори милі
завдовжки та півтори милі завширшки».
Це мене добило. Окрім заголовка слово "корабель". Тобто ми припускали, що там
був космічний корабель.
Коли я прийшла в офіс, була схожа на божевільну. Я була розлючена! Коли я
заходила до видавця, кричала і плакала! Типу «Що ви наробили?!» А вона сказала:
«Ти помиляєшся абсолютно щодо всього. Ми розпродали всі газети в окрузі».
Коли я почав читати статтю, мій мозок розігнався до ста миль на годину. Я
подумав: «Те, що я бачив, бачили інші люди! Чи комусь розказати? Що робити?"
Це був День народження моєї дружини і ми хотіли купити фільм. Я вийшов надвір до
машини взяти свою кредитку.
Коли я повертався, дещо привернуло мою увагу.
Я побачив те, що б назвав бульбашкою або кулею. Червонуватого, жовтогарячого
кольору. Велику. І я з осередився на ній. А тоді помітив…
Свого маленького сина. Він сказав: «Дивись, тату».
Були яскраві вогні, вони спалахували і пульсували. Ось так. Вони они
розповсюдилися. Я нарахував десь одинадцять-дванадцять вогнів.
Раптом вони улетіли, з неймовірною швидкістю.
Напевно, це явище тривало хвилину або дві. І я почув літаки.
Вони летіли у тому самому напрямі, тим самим шляхом, що і вогні.
Я думаю, що це ті самі літаки, що бачив Стів Аллен.
Коли вийшла газета, мені зателефонував Лі Рой Гейтан. Ми не були знайомі, але він
розповів мені свою історію, яка за часом точно збігалася з нашою. Я сказав: «Лі
Рой, ти можеш допомогти нам?»
Він відповів: «Ні, мені шкода».
Мене обирають жителі, щоб я захищав їх. Так само, як шериф.
Що вони подумають? Що я один з тих, хто каже: «Я бачив ці вогні». Я думав, це мене
погубить.
І я сказав: «Я розумію, Лі Рой, але мені потрібен хтось з авторитетом, щоб додати
ваги історії».
Він сказав: «Я бачив щось особливе, Лі Рой, як і ти. Світ має знати про це.»
Таким людям, як Лі Рой Гейтан, є що втрачати.
Я дуже його поважаю, бо коли я дзвонила, він вагався. Потім він сказав:
«Ні, я думаю, це важливо. Те, що ми бачили, було іншим».
Я бачив дивні вогні, які летіли на великій швидкості і робили речі, які я в житті не
бачив.
Це був перший крупний посадовець округу, чиї свідчення вона змогла отримати. Це
зробило історію правдоподібною.
Коли я почув про ці свідчення, перша думка, яка промайнула: «Сталася визначна
подія».
На той момент я не знав, що саме трапилося, але це варто було дослідити.
У мене диплом з хімії. Я був головним інженером у галузі напівпровідників.
Останні шістнадцять років я присвятив дослідженню феномена НЛО. І моєю метою
завжди було створити цій темі наукове підґрунтя.
МУФОН означає Спільна мережа НЛО. Це організація, яка досліджує випадки появи
НЛО. У дві тисячі восьмому році я був директором з досліджень в МУФОН. Пам’ятаю,
я моніторив свідчення, які надійшли, і раптом побачив понад двадцять свідчень в
одній географічній зоні: Стівенвілль і Дублін. Я зрозумів, що сталося щось
незвичайне.
На той момент я подумав: «Треба їхати туди якнайшвидше і дослідити випадки, поки
спогади людей свіжі».
З нами зв’язався МУФОН, я ніколи не чув про цю організацію. Вони хотіли
організувати дослідження. Ми відповіли: «Добре, у нас є будівля Ротарі, ви можете
зайняти її».
Я – голова правління Першого національного банку Дубліна.
Мій дід був мером Дубліна в тридцятих роках. Потім мій тато був мером. Мій брат
був мером.
Отже, ми в окрузі Ерат, в цьому регіоні дуже давно.
Спеціалісти з МУФОН планують дослідити випадки спостереження НЛО у Стівенвіллі
цими вихідними.
Я все організував, мені сказали: «Тридцять п’ять — це максимум. Не знаю, чи
приходило до нас коли-небудь так багато».
Ми поставили до сорока стільців, і потім відчинилися двері.
Приміщення одразу заповнилося.
Сотні людей зібралися в Дублінському клубі Ротарі, щоб розповісти свої історії.
Я бачив велике блакитне світло.
Великі круглі об’єкти.
Крізь них можна було бачити. А що в них – ні.
Воно пролетіло швидко і зовсім безшумно.
У будівлі стіни тріщали. Люди стояли навіть на тротуарі на вулиці.
Деякі люди просто підходили, розверталися та йшли. Вони не хотіли чекати у такому
натовпі.
У залі мінімум півтисячі людей. Ці свідки бачили світло.
Представники МУФОН були здивовані, бо не бачили нічого подібного. «У нас
надзвичайно рідко буває таке масове спостереження НЛО».
Ми розставили всі стільці, але досі були люди, що стояли по всьому залу.
Прошу, підніміть руки, хто тут свідки.
Здавалося, кожний там щось бачив.
Ми наближаємося до сотні людей, яким було, що розказати.
Там були газети з Г’юстона, з Далласа, газети з-за меж Техаса. Найкраще я можу
описати це як медіа-цирк.
Через кілька днів нас наводнили ЗМІ зі всієї країни.
Десятки людей з техаського містечка розповідають про несподіваних гостей.
-Ви вірите в НЛО? Думаю, це можливо. -Так.
Я зрозуміла, що все місто повністю змінилося.
Небо над Стівенвіллем не таке, як раніше, відколи НЛО проклав на ньому слід восьмого
січня.
Стівенвілль, північне техаське містечко, захопила НЛОманія.
У нас були знімальні групи фільмів з Японії, Бразилії. Японські знімальні групи
продовжують прибувати до Стівенвілля.
Я пожартував: «Це ж молочна столиця світу».
І почув: «Вони люблять молоко!»
Мо-локо.
Не дивно, що вони сірі і хворобливі на вигляд. Їм бракує Вітаміну Де.
Є молоко?
Науковий гурток школи розробив футболку і заробив чотири тисячі доларів.
Мені не віриться.
Капелюхи з фольги для захисту мозку від інопланетних зондів. Красунчик.
Люди добре проводили час з цим.
Це найбільша радість в Стівенвіллі за довгий час, тож на цьому не скінчиться.
Так! Я в захваті!
Одного дня ми з чоловіком пішли повечеряти в ресторан і він був забитий.
Раптом увімкнули телевізори. І там були вони.
Вони танцювали навколо і мерехтіли.
Сьогодні ввечері дивні картини в нічному небі над Техасом викликають
позаземні питання.
Коли це сталося, впала тиша. Усі просто заклякли.
Анжелія Джойнер, журналіст «Імпайр Трібьюн», поспілкувалася з деякими
-свідками. -Дуже схожі історії від людей, які
телефонували та писали мені на і-мейл.
Мені здається, їхні розповіді доволі узгоджені.
Анжелія не ставилася до цієї історії як до розважальної. Вона сприйняла її серйозно
від початку.
Після написання першої статті мені стало страшно. Я подумала: «Боже, це більше, ніж
я навіть мріяла про це!»
Було приємно, що мені дзвонили і казали: "Ми бачили передовицю, там
написано Дублін!" І це чудове відчуття. Але в той же час деякі люди
люблять висміювати. Вони люблять вибити когось з сідла. Було кілька радіостанцій
із Форт-Ворт, які приїхали просто повеселитися
Вони забрали мою роботу і мою дружину. Але мій пікап їм не отримати!
Ці люди з’явилися лише, щоб дискредитувати наших свідків.
Коли один із старих зелених монстрів почне тут розгулювати, я повірю.
І коли почалися ці появи, ми це бачили, але не розповідали багато.
Отже, починало сутеніти. Такий вечірній проміжок часу. Мій друг Кент розповідав
історію про те, що побачив за кілька днів до цього.
Я подивився нагору і подумав: «Як на мене, це щось не нормальне.»
Він побачив цей… величезний… як він назвав це, доріто.
Це було схоже на трикутний чіпс, як я сказав, доріто.
Він встає, потягує спину і раптом каже: «Вони повернулися». Я питаю, ухто
повернувся. І він вказує пальцем.
Я бачу велике трикутне судно з вогнями у всіх трьох кутах. І дивовижно, що не було
шуму. Жодного звуку не чутно.
Я не могла збагнути, що я бачу, бо воно було величезним. Ти дивишся і думаєш: "Що
це за штука?" А потім, раптом, його немає.
Воно наче випарувалося.
Я не злякалася, але саме у цей момент я почала…сумніватися в собі: «Я взагалі щось
бачила? І наступного дня була думка: «Нікому не кажи».
Коли ти сидиш там і кажеш: «Так, я щойно бачив це… це судно», або: «Я бачив
ці вогні». Кому ми про це скажемо? І якщо скажемо, то яку реакцію ми отримаємо?
Те, що ми не розуміємо, намагаємося пояснити.
Але наша культура дуже відкрита до того, щоб прийняти речі,
Яких ми не бачимо або не розуміємо.
Ми не покладаємося на факти постійно, як люди тут, в США.
Непоясниме не обов’язково означає, що воно нереальне або несправжнє.
У дві тисячі восьмому я побачила в небі вогні. Але коли це сталося, найчіткішим
був спогад про те, що вони були такими самими, як і вперше. А вперше я їх
побачила підлітком.
Ми родом із Мексики. І на різдвяні канікули ми збиралися з родиною до штату
Мічоакан, в Мексику.
Моя мама напередодні ввечері була на молочній фермі. Вона каже: «Я годувала
телят, а ці вогні почали вибухати в небі. Як бульбашки. Може, це були злі духи або
щось таке?» Бо наша культура дуже забобонна. І коли мама їх побачила, дуже
злякалася. Вона боялася. Наступного дня ми були на шляху до Мексики в нашій машині,
вже завантажились і вирушили. І ці вогні почали спалахувати. Мама сказала: «Це їх я
вчора бачила». І я, і моя сестра, і мій кузен бачили їх у той час.
Ми не могли пояснити це явище. Я знаю лише, що те, що я бачила у вісімдесят
дев’ятому році – це те саме, що я знов бачила у дві тисячі восьмому.
Ми з чоловіком поверталися з Форт-Ворту, десь у той самий час увечері. у Ми бачили
вогні у цьому районі. у Вони бульбашками вибухали то в одному місці, то в іншому. І
це було надто швидко як для польоту будь-якого літака чи гелікоптера.
Поки ми дивилися вгору, я висунула у віконце камеру, намагалася сфотографувати,
але камера не встигала зафіксувати це на знімках. Потім вогні зникли.
Як на мене, коли до нашого регіону їдуть люди, це неспроста. Якщо вони тут, то чому
вони тут?
Сьогодні ми поговоримо про Дон Кіхота. Хто знає про Дон Кіхота?
Я люблю працювати з учнями. Я завжди кажу: «У вас свій розум». у Ви маєте
бачити інформацію від однієї сторони і від іншої. Не для того, щоб йти проти батьків
або будь-якої доктрини. Щоб бути обізнаними.
Нам кортіло дізнатися, що саме ми бачили. Чим більше ми занурювалися в це,
тим більше у мене виникало питань, ніж відповідей.
Мені забракло сміливості дзвонити на Морську авіабазу. Це зробила Анжелія. Вона
подзвонила туди й поговорила з майором Карлом Льюїсом.
Я запитала в нього: «Чи були в цьому районі Еф-шістнадцять?» Він відповів: «Ні,
там не було жодних наших Еф-шістнадцять».
Повітряні сили стверджують, що жодних літаків не було в тому районі під час
явища.
Анжелія сказала мені це. Він вдався до усіх видів виправдань щодо того, що ми
могли бачити. Однією із версій було віддзеркалення реактивного авіалайнера на
великій висоті. Анж елія спитала мою думку. Я сказав: «Це віддзеркалення моєї
блискучої дупи».
Я хвилювалася за Стіва Аллена. Він був виснажений. Його дружина сказала, що він
постійно в Інтернеті, шукає фото, у намагається знайти щось схоже на те, що
він бачив.
Я сказав дружині, що дехто з нас хоче сісти в наші літаки і полетіти на пошуки.
Ідея їй не сподобалася. Але це те саме, що наказувати дитині – вона все одно
зробить, що хоче.
Від початку ми сподівалися, що знайдемо, звідки воно походить. Бо воно з'явилося
нізвідки.
Ми досліджували всі варіанти. Ми прочесали всю зону.
Потім десь о третій ночі…
Ми перемовлялись по радіо. Я спитав: «Чи не здається вам, що ви шукаєте голку в
копиці сіна?»
Зі Стівом відбувалося те саме, що я бачив багатьох свідків. У вас є відчуття
контролю. А потім раптом ви бачите щось поруч із собою, і воно робить щось
настільки…неймовірне, що це похитує основу ваших одвічних уявлень про світ.
Рікі Сорреллс полював на оленів у цих лісах, коли НЛО зупинилося і зависло над
його головою.
Я зробив ось так і побачив його.
Історія Рікі Соррелса дуже цікава.
Рікі бачив НЛО приблизно за два тижні до випадку у Стівенвіллі.
Я зустрічався з Рікі особисто, і він розповів мені, що сталося. Він полював на
оленів. Раптом усе навкруги потемнішало, ніби хмари нависли над
головою. Він подивився вгору, і над ним був предмет.
Він не міг визначити його розмір чи форму, бо він був настільки великим, що закривав
усе над ним.
Він підняв рушницю й подивився через приціл, щоб краще роздивитися. Він каже:
«Я оглянув його, там не було ні болтів, ні заклепок, усе здавалося безшовним». Це
все, що він побачив. Він каже: «Я готувався вистрілити», але подумав: «Це не
найрозумніше, що я колись робив».
Соррелс не хотів починати міжгалактичну війну.
І потім воно злетіло, дуже швидко. Якби я блимнув, здалося б, що воно зникло.
Він сказав: «Дивовижно те, що цей величезний об’єкт, який злетів на такій
високій швидкості, мав засмоктати мене разом із собою». Він сказав: «Нічого не
було: ні звуку, ні вітру. Нічого».
Отже, цей об’єкт не взаємодіяв з атмосферою.
Одного ранку до мене додому прийшов Рікі. Він був у сльозах. Я його запитав,
що відбувається. Він сказав: «Лі Рой, мене переслідують у моєму ж домі».
«Хто тебе переслідує?» Він сказав: «Не знаю. Сказали, що вони працюють на уряд».
Рікі, безумовно, був наляканий.
Він знайшов кулю. Точно від військової зброї. На його думку, її залишили
навмисно, щоб переконати його не говорити про це.
Далі він подзвонив мені. Сказав: «Щось відбувається, мене хтось турбує.
Над моїм домом літають гелікоптери. Вони заганяють мою худобу до смерті». Він
звернувся до мене, бо непокоївся про мою безпеку.
Анжелія стверджує, що Рікі не божевільний. То що відбувається?
Можливо, Рікі виділили тому, що він спостерігав це удень. Він роздивився
більше деталей, ніж інші. І я замислююся, чи не тому його виділили.
Раптом Рікі починає говорити з усіма. Думаю, Рікі бачив набагато більше за решту
з нас.
Рікі сказав, що бачив щось всередині літака, і воно нагадувало якусь комаху або
навіть богомола.
До Рікі, можливо, підійшли і запропонували грошову угоду.
Його хотіли заткнути.
Одного дня мені додому подзвонив військовий полковник і розмовляв зі мною
десь годину сорок п’ять хвилин. Каже, ми багато дискутували про вас і про те, що з
вами робити. Ви така собі видатна особистість. Якщо ви випадково зникнете,
це здаватиметься підозрілим.
Я збагнув, що переглядаю відзнятий матеріал знов і знов. Майже одержимо.
Я не знав, що верхівка командування робила з цією інформацією.
У дві тисячі сімнадцятому я перевівся в Управління військово-морської розвідки
Щоб працювати там аналітиком. І…невдовзі після мого прибуття, я… я почав відчувати
на собі прояви цього явища.
Я почав бачити нелюдські істоти у своїй кімнаті вночі.
Я прокидався кілька разів на тиждень із відчуттям, як моє тіло ковзає по ліжку. Я
знав, що вони мене забирають.
Я прокинувся, бо відчув, як хтось схопив мене за руку, ось тут.
Я спробував піднести руки до обличчя, щоб змахнути залишки сну. І… зрозумів, що не
можу рухатися. Я міг лише бачити контур… темної фігури…з тулубом, двома руками і
головою, яка стояла наді мною.
Коли я був на флоті і бачив ті кадри, я знав, у що щось таке існує. Я знав, що
існує щось нелюдське. І коли вони почали з’являтися в моїй кімнаті, я знав, у що
все це реальне. Мені пощастило знати, що я не божеволію. Так, я знав, у що це таке.
Прийом.
Є всі види сенсорних доказів, записи з радарів.
Є достатньо відзнятого матеріалу, який можна оприлюднити і сказати: «Це те, що у
нас є». Їм навіть не треба давати пояснень, просто сказати: «Ми не знаємо, у
це те, що є». І не було б… жодних сумнівів у щодо реальності цього явища.
Усі б це знали.
Американські військові тепер кажуть, що люди бачили винищувачі, а не НЛО в районі
Стівенвілля на початку місяця.
Зараз військові кажуть, що в цьому районі таки були навчання. Десять Еф-шістнадцять
над військовим районом Браунвуд.
Військовий речник звинувачує внутрішнє непорозуміння у наданні
неправдивої інформації.
Більше нових спостережень не було. у Уряд не збирався давати відповідь, що це могло
бути. А якщо ми не можемо повідомити чогось нового та важливого, ми переходимо
до інших тем.
Анжелії було важко. Складно відпустити це і відірватися від цього.
Я не могла покинути тих свідків. Вони опинились в центрі уваги, як і я. І, те,
що вони бачили, сколихнуло їх до глибини душі.
Я дала їй завдання. Здавалося, того дня вона не працювала, і вона пішла. Я зайшла
в її комп’ютер й знайшла і-мейли, які вона відправляла. Там йшлося, що на газету та
керівництво, зокрема на мене, чинився тиск з боку уряду та міської влади, щоб
закрити цю тему. І я засмутилася, бо це не було правдою.
Дивна історія з Анжелією. Вранці вона приходить на роботу, а її комп’ютера
немає. Вона каже: «Що з моїм комп’ютером і моїми речами?» Їй відповідають, що вона
там більше не працює.
Чи це був край? Так. Але вона більше не хотіла там бути, хотіла продовжувати це.
І це була історія, яку я радо закінчила.
Якщо подивитися на феномен НЛО, то в сучасну епоху він триває вже сімдесят
п’ять років. І до сьогодні ми знаємо не набагато більше, ніж знали сімдесят п’ять
років тому.
Це викликає занепокоєння у сфері науки, бо немає криштально чистих,
надійних доказів. І в цьому загадка цього явища. Це як: де ж ці докази?
О третій ночі я працював додатково у Стівенвіллі.
На підприємстві спрацювала сигналізація. Я поїхав туди і повідомив шерифа, що я
поруч і прийму виклик. І коли я вийшов з машини, подивився і побачив пульсуючу кулю
у високо в небі.
Я взяв свій відеореєстратор і намагався зафільмувати цей об’єкт.
Приніс запис додому, тоді ще був Ві-Ейч-Ес, і вставив його в плеєр.
Відео не було чітким, ніби щось заважало якості.
Я подумав: «Чому цей запис зіпсований саме зараз?!»
До цього у мене ніколи не було проблем з жодним відео. Після я користувався цією
камерою ще роки півтори, перш ніж перейти на цифрову. Ніколи не було такої проблеми.
Що б це не було, хто б не був винен, він не хотів чіткого зображення.
Я хотів знайти підтвердження для об’єкта, який бачили Лі Рой, Стів і всі інші свідки
у Стівенвіллі восьмого січня дві тисячі восьмого року.
У мене були розповіді свідків. Я знав «коли», «де», і у якому напрямі вони
дивилися. На заході МУФОНа я познайомився з жителем Колорадо, Ґленом
Шульце, колишнім військовим спеціалістом з радарів. Усе, що летить у
небі, фіксується за допомогою «первинних радіолокаційних даних».
Отже, я хотів, щоб дані радара підтвердили розповіді свідків.
Федеральне авіаційне управління не надасть дані добровільно. Треба надсилати
запит за «Законом про свободу інформації» та змусити їх оприлюднити
дані.
Я надіслав запити до всіх відділень поліції, до всіх військових баз. Єдиний
найуспішніший був до Федерального авіаційного управління. Мені надали
радарні дані з п’яти різних радарних антен у штаті Техас.
Ми з Ґленом Шульце витратили чотири місяці, щоб переглянути дані радарів.
Перш ніж почати пошук невідомих, я відстежив Еф-шістнадцять.
Два Еф-шістнадцять полетіли навздогін.
Вони летіли у тому самому напрямі, що і вогні.
Ці два летіли через міста Команч, Дублін, Стівенвілль. Щойно я визначив, де
були Еф-шістнадцять, я почав шукати об’єкти, які не мали транспондерів.
Я хотів визначити все, чого не повинно було бути тоді в небі.
Ось місце, де стояв Стів. Я шукаю тут, чи була поява чогось невідомого, що
збігається з його описом?
І я знайшов дані радара, які підтверджують те, що розповіли мені Стів Аллен і Лі Рой
Гейтан.
Я збирався розпалити багаття і раптом побачив яскраві вогні, що летіли на
великій швидкості.
Стів перебував тут. Є дві радарні точки, які показують об’єкт, що рухається без
транспондера.
Вперше ми побачили судно за кілька хвилин після шостої.
Дві точки даних збігаються з часом і географічним положенням.
Воно спалахнуло над Стівенвіллем і потім просто зникло.
Це поза військовою зоною, тому в об’єкта мав бути транспондер, якщо це військовий
літак. Його не було. У випадку з Лі Роєм близько п’яти точок даних на радарі
вказували, що об’єкт був на півдні від його дому.
Я вийшов надвір. Щось привернуло мою увагу в небі на південному заході. Раптом
це щось вилетіло із шаленою швидкістю. І полетіло на північний схід.
Коли він каже, що об’єкт рухається на північний схід, я отримую точку даних
через десять секунд. Об’єкт на північному сході і рухається з
надзвичайною швидкістю. Нечасто ви отримуєте дані радара, які точно
підтверджують те, що сказав свідок, з огляду на географічне положення і час.
Це було ясно видно, що у небі щось летіло. І швидкість, з якою ця штука
рухалася, була такою, яку ми не можемо розвинути на Землі.
Ці історії підтверджують радіолокаційні дані. Немає жодних сумнівів, що в небі був
об’єкт і що цей об’єкт у небі не мав транспондера. Отже, ми мали справу з
чимось реальним, що б це не було.
Коли треба збадьоритися, випий молока.
Добре!
Завдяки увазі до появи НЛО, Стівенвілль не буде більше незнаним для решти світу.
Молочко!
Владі повідомляють про сотні випадків появи НЛО.
…Може, це з’ясується…
Чи це все реальне? Я не знаю. Думаю…
НЛО такі самі реальні, як… світло в цій кімнаті чи… камери, які переді мною. Я
думаю, що… вони дуже реальні. Але що ви маєте на увазі під реальністю? Це питання.
Знаєте, Міністерство оборони і НАСА навіть наймають фізиків для роботи над питанням
НЛО.
Але правду треба шукати не там
Це скоріше стосується сфери гуманітарних наук, тобто сфери… психології, філософії,
релігієзнавства. Ось де ви знайдете правду про це. Жоден фізик не зможе сказати вам,
що це таке.
Фізик може сказати вам, як поводиться фізична матерія, але гуманітарії скажуть,
чому. Це питання не Міністерства оборони, це питання людства. Це головне.
Тому я не можу виправдати мовчання.
У мене восьмеро дітей.
Ми навчаємо їх вдома і бачимо, які це приносить плоди.
Готовий? Гоп. Отже, яка перша?
Кожен день починається з вивчення Біблії.
Єзекиїл був пророком, правильно.
Він зі Старого Заповіту.
І у старому Заповіті. Отже, слухайте. «Бачив я: схопився хуртовиною вітер з
півночі. Величезна хмара й шалений вогонь клубом, і блиск був навколо неї. І
випромінювало воно з середини щось, немов бурштин з-посеред вогню».
Що саме бачив Єзекіїль? У Я не про повідомлення, його я розумію. Я знаю, що
він бачив.
«Колесо раптом… зійшло на землю. І диски були повні… розтлумачте це мені… очей по
всьому колу».
Очі або вогні.
Вогні або…
-Може бути будь-що. -Ілюмінатори… так?
Завдяки розмові про НЛО з моїми дітьми, навіть найменшими, Святе Письмо
стає набагато реальнішим, ніж просто купа історій.
Це у Швейцарії, один хлопець зняв це відео. Це НЛО. Яке воно тут на вигляд?
Це колесо в колесі.
Це було два дні тому.
Християни…не хочуть вірити, що все це справжнє, бо якщо так, це змінює їхню
реальністьОтже, Біблія лише для нас? Або це для них теж?
Це питання на мільйон доларів: де поєднуються життя, інші планети та
релігія?
Якби хтось спитав мене: чи Бог створив інших… істот? Я скажу «так».
Коли Кент розповідав цю історію, я був типовим козлом. у Глузував з нього, казав:
«Цей хлопець щойно бачив літаючий доріто». А коли ми підвели очі й побачили
його, раптом це змінило нас таким чином, що тепер ми дивимось на історію з усіх
сторін.
Тепер, коли я чую, як люди розповідають про те, що вони бачили, я не
Хома невіруючий. Я знаю, що вони щось бачили. Інакше навіщо їм про це говорити?
Звісно, сьогодні психологія скаже тобі: «Якщо ти відчуваєш такі речі, ти бачиш
щось у своїй спальні вночі, у ти шизофренік». Або у тебе інше важке
психічне захворювання. Як на мене, це не правильно. Це помилка. Коли я вирішив
говорити про це і піти з флоту, мені лишалося чотири роки до пенсії. А це
означало б пенсію, медичне страхування до кінця мого життя.
Розумієте? І я відмовився від цього. Я пішов від цього, бо це стосується не лише
мене. Так? Це зовсім не про мене. Це про всіх нас
Це про кожного.
«Дон Кіхот» — один з моїх улюблених романів. У ньому Дон Кіхот — божевільний.
І все, що він бачить, бачить в іншому світлі.
Дон Кіхот бачить вітряки, але в його думках вони не вітряки, а гіганти.
Ми знаємо, що не божевільні, що в цьому є щось достовірне, бо забагато людей бачили
ці вогні в небі.
Отже, ми… ми не Дон Кіхоти. Це щось більше.
Ви можете заперечити: «Це був якийсь надсекретний проект США», так? Але наші
технології не перестрибують раптово через сто років прогресу. Вони створюються
поступово.
Я думаю, що все, що люди бачили, було розумно контрольовано. І це не розробка
США чи будь-якої іншої країни, якщо на те пішло.
Десь через дев’ять місяців я везла свою доньку на гімнастику в Дублін і побачила
кілька вогників.
Я зупинилася на узбіччі, й подивилася у вікно. Вони ніби миготіли, то з’являлися,
то зникали. А потім вони зійшлися гуртом, і повністю зникли.
Я була приголомшена. Думала: «Я бачу те, про що всі говорили весь час».
Здавалося, що Всесвіт мене розігрує.
Я так відмовлялася від цієї історії на початку, і так довго. А потім, через
кілька місяців я отримала ось це!
Я не можу повірити, яких чудових людей я зустріла. І це добрий бік репортажів про
НЛО. Мені подобалась кожна хвилина, і я сподіваюся, що ця робота триватиме довго.
Дякую.
Якби я могла поговорити з Анжелією, я б захоплювалася її сміливістю у розумінні,
що цю історію треба розповісти. І я б хотіла, щоб…ми розійшлися інакше. Я
найбільше шкодую про це.
Наш бізнес постраждав, бо я полював на невпізнаний об’єкт, який ми бачили. Це
створило напруження у наших стосунках, і для неї теж. І після сімнадцяти років
подружнього життя ми зрештою розлучилися.
Мої стосунки і моя компанія постраждали. І я теж. Але я вважаю благословенням те, що
я бачив, і це назавжди в моїй пам’яті.
Я досі в пошуках, до сьогодні. Я дізнаюся, що сталося.
Це великий відкритий секрет. Ніщо з того, що я кажу, не є новим. Питання лише:
у повірите ви чи ні?
Склянка борденського молока тебе охолодить!
Щоб збадьоритися, випий борденського молока!
Молочко!
Щоб збадьоритися, випий молока!
Молоко натуральне…
Це печиво смакує ліпше з борденським молоком.
З молоком смачніше все, що ти їси.
Молочко!