Mitä sanotte seuraavasta tarinasta?
Tuoreiden väitteiden mukaan -
outo lentävä esine on laskeutunut Broad Havenin kylään Walesissa.
En muista, kuka sen näki ensin.
Olimme ruokavälitunnilla koulun pihassa tuon puun luona.
Elettiin helmikuuta 1977.
Pelasimme täällä nelimaalia. Pallo lensi välillä puroonkin.
Paikallisen koulun lapset näkivät ilmiön kolme kertaa.
Joku kysyi: "Mikä tuo on?"
Kaikki juoksivat sinne.
Ryntäsimme katsomaan, mitä ihmettä siellä näkyi.
Onko kyse massahysteriasta, vai onko epätodellinen ilmiö totta?
Hyvin pian muutkin ihmiset alkoivat nähdä outoja asioita.
Oli paljon aktiivisuutta ja havaintoja. Kaikenlaista.
Se laskeutui tänne.
Seudun asukkaat vakuuttavat, että kokemukset ovat todellisia.
Aikojen alusta asti taivaalla on nähty selittämättömiä asioita.
Olemmeko yksin maailmankaikkeudessa?
Materiaalin joukossa on tutkimisen arvoisia asioita.
Emme ole salanneet mitään.
On olemassa avaruusaluksia.
Olento näytti isosilmäiseltä muukalaiselta.
Näissä kertomuksissa on jotain tärkeää, aitoa ja todellista.
UFO-KOHTAAMISIA
Kevin, kerro kohtaamisista salaisuus, jota et ole kertonut muille.
Joko kamera käy?
ASTROFYSIIKAN TOHTORI, NASAN ENTINEN TUTKIJA
Niin kauan kuin me olemme eläneet -
ja jo vanhempiemme eläessä 1940-luvulla -
asiantuntijat ja tutkijat ovat väittäneet ufohavaintoja hölynpölyksi.
Kyseisen mielipiteen vuoksi -
asiaa ei ole tutkittu vakavasti ainakaan ennen nykyhetkeä.
Sanoisin, että maailmassa on noin 15 alan asiantuntijaa.
Se asia järkyttää minua.
Siitä päättelen, että jokin muukin kuin stigma ja muut ilmeiset syyt -
estää ihmisiä tutkimasta tätä.
Ehkä ihmiset eivät halua tietää, mistä ilmiöissä on kyse.
He eivät halua tietää totuutta. Se saattaa pelottaa heitä.
BROAD HAVENIN KOLMIO
Vuonna 1977 Broad Havenin pikkukylästä Walesissa -
tuli Britannian historian suurimman ufohavaintojen ryppään keskus.
Ainakin 450 henkeä sanoi nähneensä salaperäisiä aluksia ja olentoja.
Asiaa on tutkittu vuosikymmeniä.
Kaikki alkoi kentältä erään koulun takana.
Broad Haven on edelleen kiva pikkukylä.
Talvisin se on hiljainen, kesäisin täpötäynnä lomailijoita.
Se oli mainio paikka varttua.
En ollut koulun suosituimpia lapsia.
Olin lapsena ylipainoinen lukutoukka. Minua kiusattiin sen vuoksi.
Samastun kissoihin kenties enemmän kuin ihmisiin.
ALAKOULU
OSA 1: KOULU 4. HELMIKUUTA 1977
Se päivä oli ruma, kostea ja tihkusateinen.
Olin ollut sisällä. En ollut leikkinyt ulkona muiden kanssa.
Muut tulivat sisälle välitunnilta -
ja sanoivat nähneensä lentävän lautasen.
Ohitin heidän juttunsa täytenä hölynpölynä.
En uskonut lentäviin lautasiin.
Ne kuuluivat huonoihin 1950-luvun scifileffoihin -
tai iltapäivälehtien lööppeihin.
Lopulta päätin silti tarkistaa asian omin silmin.
Menin ulos -
ja kävelin pihan perälle asti.
Puiden takaa tuli näkyviin outo esine.
Se oli hopeinen, sikarinmuotoinen ja vajaat 15 metriä pitkä.
Päähäni putkahti ajatus: "Sinun pitää nyt juosta karkuun."
Kotona kerroin äidille ja isälle. He eivät tuominneet minua.
He uskoivat kertomukseeni ja rehellisyyteeni.
Äiti tietää, milloin lapsi valehtelee.
Oma äitini oli vakuuttunut siitä, että puhuin totta.
Hän otti yhteyttä perheystäväämme nimeltä Randall Jones Pugh.
Randall Pugh on eläkkeellä oleva eläinlääkäri,
joka toimii Britannian ufotutkimusyhdistyksen tutkijana.
Tämä ilmiö vaatii epäilemättä pitkän tutkintaprosessin,
eikä selitystä ehkä silti löydy.
Terry, tutki sinä tuo sektori. -Tuoko?
Minä menen luoteeseen.
Pugh tuli niin pian kuin pääsi -
ja toi mukanaan paikallislehden toimittajan.
KOULUPOIKIEN UFOHAVAINTO
Teimme havainnon perjantaina. Maanantaina hullunmylly jo pyöri.
Lapset näyttivät minulle paikan, jossa sanovat nähneensä aluksen.
Hopeinen, sikarinmuotoinen alus ilmestyi yllättäen pensaiden takaa.
Se yritti lähteä lentoon ja katosi.
Oli ilta. Olin kymmenvuotias.
TV:n lasten uutisissa kerrottiin hämmästyttävää tarinaa.
Alus oli sikarinmuotoinen, ja siinä oli kupu.
Yhdeksän-kymmenvuotiaat lapset ovat valtavan mielikuvitusrikkaita.
Olimme kaikki kiinnostuneita ufoista.
Olemme saaneet monia ilmoituksia ufohavainnoista.
Tervehdys. -Tulemme Ranskasta.
Vuonna 1977 ufot olivat iso juttu.
Havaintojen määrä kasvoi.
Se oli noilla paikkeilla.
Lehdistö alkoi kiinnostua.
Ufot ja muukalaiset olivat minulle pakkomielle.
VIRALLINEN UFOTUTKIJA
Ilmiö huipentui hittileffaan Kolmannen asteen yhteys.
Elokuva kuvasi kaikkia asioita, joista olin lukenut.
Oli se kurjaakin aikaa. Kärsimme polttoainepulasta -
ja olimme kylmässä sodassa Neuvostoliittoa vastaan.
Paikallislehdessä oli kaavio mahdollisesta räjähdysalueesta.
Yritin laskea, höyrystyisinkö vai ehtisinkö ajoissa kotiin.
Kaikenlaista siis.
Ufojen ja muukalaisten miettiminen oli eskapismia ainakin minulle.
Se oli maailma, johon pakenin.
Näin lentävän lautasen, tai ehkä ufo on parempi sana.
Se oli noiden puiden seassa.
Broad Havenin ilmiöt olivat Britannian oudoimpia ja merkittävimpiä.
Omistauduin asialle täysin.
Vakuutuin siitä, että jotain oli tapahtunut.
Emme kuitenkaan tiedä, mitä.
Kun tulimme kouluun maanantaina, rehtori erotti meidät toisistamme.
Meidän piti kirjoittaa ja piirtää kuvaus näkemästämme.
Piirsimme kuvia tietämättä, mitä muut piirsivät.
Jos olimme nähneet saman asian, piirroksetkin olisivat samankaltaisia.
Siihen aikaan ei ollut sosiaalista mediaa eikä kännyköitä.
Meidän ei olisi ollut mahdollista juonitella yhdessä.
Piirsimme kuvat verekseltään.
Rehtori keräsi kuvauksemme -
ja järkyttyi silmin nähden niiden samankaltaisuudesta.
Haastattelin äsken puhelimitse rehtori Llewellyniä.
Tiedän, että 16 lasta näki sen.
Näkivätkö he saman asian?
Heidän kuvauksensa olivat erittäin yhteneviä.
He piirsivät ja kirjoittivat näkemästään.
NYKYINEN REHTORI
Lasten piirroksissa on selkeästi paljon samankaltaisuutta.
Aluksen muoto ja väri on kaikissa sama.
Kaikki ovat piirtäneet myös välkkyvän punaisen valon.
"Tämän aluksen näin perjantaina 4. helmikuuta.
Se oli kupumainen. Yläosassa oli 10 tai 11 ikkunaa ja ovessa ramppi."
Kaikkihan tietävät, miltä lentävä lautanen näyttää.
Piirroksissa on nähtävissä elementtejä populaarikulttuurista.
Mieleeni nousee Kielletty planeetta, jota näytettiin siihen aikaan BBC:llä.
Osa lapsista oli luultavasti nähnyt sen.
En suinkaan tarkoita, että koko havainto olisi ollut mielikuvitusta.
Uskon kuitenkin, että populaarikulttuuri vaikutti lasten mielikuviin.
Nämä asiat iskostuvat meihin.
Kolmannen asteen yhteys, Dr. Who ja Päivä jolloin maailma seisahtui -
olivat lasten mielissä.
Ufot olivat aina kiinnostaneet minua.
Olin 12, kun Tähtien sota ilmestyi. Siitä on nyt 45 vuotta.
Olin siis vaikutuksille alttiissa iässä.
Samaan aikaan TV:ssä pyöri esimerkiksi Leonard Nimoyn sarja In Search of…
Onko nyt aika pohtia ufokysymystä uudelleen ennakkoluulottomasti?
Eksoplaneettatutkimuksessa -
etsitään ja analysoidaan muita tähtiä kiertäviä planeettoja.
PENTAGONIN UFO-OHJELMA
New York Timesin artikkeli paljasti,
että Pentagonin ufo-ohjelma AATIP tutkii ufoilmiöitä todellisena uhkana.
Raportit ovat uhka maan turvallisuudelle.
Kun havaitsemme jotain selittämätöntä tai tunnistamatonta,
kansallisen turvallisuuden suojelijoiden tulee tutkia asia.
Ajattelin, että asia on todellakin tutkimisen arvoinen -
ja tartuin asiaan itse.
Olemme tällä hetkellä tietämättömiä.
Emme tiedä, mitä muukalaiset ovat ja mitä he aikovat.
Aikomuksethan ovat kaikki kaikessa.
Hypoteesini on, että aluksia ohjaavat epäinhimilliset olennot.
Se on valtava hypoteesi, josta on niukasti todisteita.
Muitakin hypoteeseja on.
Oletko varma, ettei se ollut helikopteri tai lentokone?
Helikopteri voisi laskeutua tuonne,
mutta yksityisalueelle laskeutumisesta voi saada syytteen.
Lentokoneista vain Harrier voisi laskeutua tuonne.
Useimmat meistä, varsinkin pojat,
tunsivat lähes kaiken, mitä NATO lennätti taivaalla.
Mehän asuimme lähellä Brawdyn lentotukikohtaa.
Oletimme automaattisesti, että kaikki taivaalla liittyi ilmavoimiin.
Brawdyn lentotukikohdassa annettiin silloin lento-opetusta,
jossa käytettiin myös asejärjestelmiä.
Tulin sinne lentoluutnantiksi kolmekymppisenä.
Sijainti oli minulle vieras.
Se oli todella syvällä Walesissa.
Lännempänä olivat vain Atlantti ja Amerikka.
Suhdepäällikkönä ja lehdistöupseerina -
vastasin tukikohdan suhteista ympäröivään asutukseen.
Aloin saada yhä enemmän ilmoituksia selittämättömistä havainnoista.
Otin raportit vakavasti.
Eräässä tapauksessa rouva Granville paikalliselta hotellilta -
oli nähnyt jonkin laskeutuvan hotellin eteen.
ILTAPÄIVÄTEETÄ - MAJOITUSTA OMALLA WC:LLÄ
ALAKOULU
HAVENSIN HOTELLI
OSA 2: HOTELLI 19. HUHTIKUUTA 1977
Äitini nimi oli Rosa, mutta hänet tunnettiin nimellä Rose Granville.
Hän syntyi Barcelonassa,
tapasi isäni kai 18-vuotiaana ja meni tämän kanssa naimisiin.
Isä toi hänet Walesiin.
Se oli heti sodan jälkeen.
Siihen aikaan ulkomaalaisiin suhtauduttiin vihamielisesti.
Meihin suhtauduttiin varautuneesti, kuin olisimme erilaisia.
ROSA GRANVILLEN ÄÄNI
Ostimme paikan vuonna 1967.
Se oli vanha salakuljettajien linnake, ja muutimme sen hotelliksi.
Teimme sen lähinnä tyttäreni vuoksi.
Tässä on kuva äidistä ja minusta.
Hänellä on valkoinen keittiöasu.
Minä olen työvaatteissani valmiina hotellityöhön.
Hotellissa uskottiin kummittelevan.
Legendojen mukaan siellä kummitteli valkoinen rouva.
Paikka tunnettiin nimellä "the Havens".
Emme koskaan kohdanneet aaveita.
Walesin väki oli uskonnollista ja kävi kirkossa sunnuntaisin.
Lisäksi kansa uskoi vahvasti -
vanhempiin yliluonnollisiin asioihin ajalta kauan ennen kristinuskoa.
UFOLOGIAN SOSIAALINEN HISTORIA
Olen tehnyt työurani kirjailijana ja toimittajana.
Lisäksi olen valmistunut folkloristiikan tohtoriksi.
En ollut ensimmäinen.
Ranskalainen Jacques Vallee kirjoitti kirjan Passport to Magonia.
Sen alaotsikko oli "kansanperinnöstä lentäviin lautasiin".
Steven Spielberg käytti sinua ufotutkijahahmon esikuvana -
elokuvaklassikossaan Kolmannen asteen yhteys.
Tutkin ufohavaintoja varsinkin ajalta ennen toista maailmansotaa,
jolloin niitä ei voinut sekoittaa moderniin tekniikkaan.
Näitä ilmiötä tulisi tutkia vähintään osana kansanperinnettämme.
Sen kautta innostuin tästä kansanperinteen ilmiönä.
Tutkin vanhoja myyttejä ja tarinoita, joita Walesissa on erityisen paljon.
Kelttiläisessä kansanperinteessä keijut ovat edelleen valtavan tärkeitä.
Vasta viktoriaanisella aikakaudella keijut alettiin kuvitella -
Helinä-keijun näköisiksi ja hyväntahtoisiksi.
Niiden ajateltiin haluavan auttaa ihmisiä taikuudellaan.
Walesin muinaiset keijut olivat aivan erilaisia.
Kyseessä oli toinen rotu, joka eli ihmisten rinnalla.
Keijut eivät olleet järin ystävällisiä, ja niillä oli huikeita kykyjä.
Ne osasivat matkustaa valtavalla vauhdilla,
taikoa ihmisiä kadoksiin ja pyyhkiä pois muistoja.
Ne siis keppostelivat.
Jos keijut suututti, tapahtui pahoja asioita.
Äiti oli toisen kerroksen kolmannessa huoneessa.
Heti sänkyyn mentyäni -
näin erittäin kirkkaan valon, joka sykki.
Äiti katsoi ulos ikkunasta ja näki jonkin esineen leijumassa ilmassa.
Valo oli niin kirkas, etten ollut saada silmiäni auki.
Aluksesta tuli ulos kaksi…
Mitähän sanaa käyttäisin? Kaksi hahmoa.
Hahmoilla oli erittäin pitkät kädet ja jalat,
muttei lainkaan kasvonpiirteitä.
Äidin mukaan hahmot kävelivät huterasti.
Äiti huusi: "Mitä tahdotte?"
Meillä oli tuolla kanoja. Niistä äiti taisi olla huolissaan.
Sen tehtyäni aluksen lämpö osui minuun.
Lentävä lautanen lähti ylöspäin niin nopeasti,
että koko juttu tuntui unelta tai mielikuvituksen tuotteelta.
Isäni palasi pari päivää myöhemmin. Äiti kertoi hänelle asiasta.
Isä kirjoitti asiasta minulle. Minusta koko juttu oli naurettava.
Luulin äitini ja niiden koulupoikien menneen päästään sekaisin.
Kun tulin käymään kotona, isä sanoi aluksen jättäneen jäljen.
Sanoin: "Mennään sitten katsomaan." Niityllä tosiaan oli jälki maassa.
Ruoho näytti palaneelta, ja maassa oli harjanne.
Se harjanne oli selvin merkki. Jokin oli jättänyt ne jäljet.
Kun aloin tutkia tarinoita,
kirjoitin puolustusministeriöön ja kävin silminnäkijöiden luona.
Sitten säädettiin laki valtion asiakirjojen julkisuudesta.
Sen jälkeen oli mahdollista lukea jopa 40 vuotta vanhoja asiakirjoja.
Lähteissä mainittiin Länsi-Walesin tapaukset.
Rosa Granville kirjoitti kansanedustaja Nicholas Edwardsille:
"Tapahtunut järkytti minua äärettömän syvästi,
enkä todellakaan toivo toista kohtaamista."
Hienosti muotoiltu.
Edwards välitti viestin puolustusministerille,
joka otti yhteyttä Brawdyn tukikohtaan ja puhui yhteysupseerille.
Kävin puhumassa rouva Granvillelle.
Valitettavasti en löytänyt todisteita laskeutumisesta.
Välitin raporttini puolustusministeriöön tavalliseen tapaan.
"En osaa antaa muuta selitystä kuin yllä,
mutta mikäli tukikohtamme saapuu ufo,
veloitamme normaalit laskeutumismaksut ja ilmoitamme teille."
Viranomaiset eivät kuulemma tienneet asiasta mitään -
ja kielsivät meitä puhumasta siitä.
Kansaa ei haluttu säikytellä.
Voitko rehellisesti vakuuttaa, ettei kyse ole huijauksesta?
Olen aivan varma siitä, ettei yksikään ihminen osaa teeskennellä -
sitä äärimmäistä pelkoa ja ahdistusta,
jota osa näistä ihmisistä on kokenut ja osoittanut.
COOMBSIN MAATILA
OSA 3: MAATILA HUHTI-TOUKOKUU 1977
Kokemukseni sattui näihin aikoihin illasta.
Kaikki on ennallaan.
COOMBSIN SUVUN JÄSEN
Kaikki näytti silloin aivan samalta.
Kokemukseni alkoi tuolta vähän kauempaa.
Sattumoisin olin täällä yksin.
Tuon mäenrinteen yllä hohti jokin valo.
Hehkun sisällä oli ylösalaisin olevaa lautasta muistuttava esine.
Lisäksi kuulin liikettä pensasaidan sisältä.
Oli hiirenhiljaista. Sitten aidan sisältä astui esiin olento.
Se tuli esiin suunnilleen tässä. Minä olin tuolla portilla.
Se oli yli pari metriä pitkä.
Sillä oli hopeanvärinen asu ja tumma moottoripyöräilijän kypärä.
Mietin, mikä ihme se oli. Ihmiseltä se ei ainakaan näyttänyt.
Se alkoi kävellä minua kohti. Tilanne oli aivan epätodellinen.
Peräännyin tuolle kujalle.
Kuten voitte kuvitella, minua pelotti.
Seisoin tässä.
Se käveli yhä kohti.
Minä juoksin tuon puhelintolpan luo.
Voitte kuvitella, miten juoksin.
Tässä kohtaa vaisto kehotti minua katsomaan taakseni.
Minä käännyin ja katsoin.
Olento seisoi tuossa kaljussa kohdassa ja tuijotti minua.
Se oli uskomatonta.
Minä sain kerta kaikkiaan tarpeekseni -
ja kiiruhdin kotiin aivan kauhusta kankeana.
Isäni kävi seuraavana päivänä vilkaisemassa tätä paikkaa.
Siihen aikaan tämän tien pientareilla oli paljon pehmeää mutaa.
Isä löysi täältä yhden valtavan jalanjäljen.
Se oli liian iso ihmisen jalanjäljeksi.
Jälki oli tätä kokoluokkaa.
Pauline-tätini kysyi minulta, mitä oikein olin nähnyt.
Kerroin kaiken tarkalleen.
Hän kysyi: "Oletko kunnossa?" Sanoin, että olen.
Noin kolme tai neljä viikkoa myöhemmin -
Pauline-täti teki todella samantyyppisen havainnon.
Kun tavallinen maalaisperhe uskoo nähneensä avaruusolentoja,
miten vakuutetaan ystäville, naapureille ja maailmalle, ettei ole seonnut?
Sen ongelman Billy ja Pauline Coombs kohtasivat -
tehtyään merkittävän ufohavainnon kaksi vuotta sitten.
Kaikki alkoi automatkasta.
Pauline Coombs ajoi takaisin perheen tilalle.
Autossa oli kai kolme lastakin.
Lapsista nuorin, Kieran,
näki jalkapallon muotoisen esineen seuraavan autoa hiekkatiellä.
Perhe ahdistui, ja auton moottorikin oikutteli.
Ensimmäisellä kerralla luulin kuvittelevani.
Tätä on kuitenkin sattunut niin usein, että olen alkanut uskoa siihen.
Billy Coombs oli vastuussa 120 lypsylehmän paimentamisesta.
Eräänä iltana Billy oli lukinnut portin ja palannut perheen kotitalolle.
Kello oli noin 23.
Naapuri soitti parin kilometrin päästä ja kysyi: "Miksi lehmäsi ovat pihallani?"
Billy ei osannut selittää, miten lehmät olisivat ehtineet sinne.
Teleporttasivatko 120 lehmää toiselle niitylle?
Toiselle tilalle.
Juuri sellaisia temppuja Walesin keijut tapasivat tehdä.
Sen jälkeen näimme miehen hopeisessa asussa.
Se oli kaikkein pelottavinta.
Kello oli 22 torstai-iltana. Keitin teetä, ja katsoimme elokuvaa.
Pariskunta katsoi televisiota -
ja huomasi ikkunan luona jotain hopeanväristä.
Se oli valtavan kokoinen. En ollut uskoa silmiäni.
Nousin ylös ja menin ikkunaan katsomaan.
Hahmo ulottui ikkunan yläpuolelle. Se oli ainakin kaksi- ja puolimetrinen.
Otus oli niin pitkä, ettei sen kasvoja näkynyt.
Pauline meni yläkertaan herättämään perheen tyttäret.
Otuksen pää oli ikkunan alla.
Hänestä se näytti kasvottomalta aivan kuten minustakin.
Coombsien tilalle hälytettiin sinä iltana poliisit.
Konstaapeli Ernie vastasi kutsuun.
Koko 26-vuotisella urallani -
en ole nähnyt säikähtäneempää perhettä.
Kerran ovikello soi kahden maissa aamuyöllä.
Emme olleet nähneet kenenkään lähestyvän hotellia -
sen paremmin autolla kuin jalkaisinkaan.
Menin ovelle, ja siellä seisoi kaksi miestä.
He näyttivät identtisiltä kaksosilta.
Tukka oli sliipattu taakse, ja se kiilsi kuin kiiltonahka.
Kaikkein mieleenpainuvinta oli heidän ihonsa.
Onko äitisi kotona?
Heidän kasvoissaan ei ollut yhtäkään juonnetta.
He olivat kuin vahanukkeja.
He sanoivat äidilleni: "Haluaisimme puhua sinulle ajan kanssa,
mutta meillä on tapaaminen Croesgochissa."
Se tuntui huolestuttavalta, koska he näyttivät niin oudoilta.
He kävelivät kohti ajoneuvoaan ja hävisivät olemattomiin.
He olivat käyneet Paulinen tilalla aivan samaan aikaan,
mikä tuntuu oudolta.
He siis olivat Paulinen luona samaan aikaan kuin meidän luonamme.
Toinen tapaus sattui myöhään iltapäivällä.
Äitini ja minä istuimme hotellin ravintolassa,
kun huomasimme jotain taivaalla.
Aluksi se näytti hopeiselta kiekolta.
Sitten se alkoi säteillä oranssia valoa.
Päätin soittaa rouva Coombsille todistaakseni, etten nähnyt harhoja.
Hän sanoi: " Kyllä, katsomme sitä nyt.
Äitini, isäni ja kaikki lapsemme ovat myös katsomassa."
Meistä näytti, että se vajosi mereen.
Coombsit taas näkivät sen menevän Stack Rocksin saarelle.
Stack Rocksin saarella on mystinen maine,
koska se on yhtä kaukana kaikista havaintopaikoista.
Useat todistajat näkivät sen kodeistaan käsin eri kulmista.
Paulinen suunnasta katsottuna -
kallio aukesi kuin ovi ja esine katosi sinne.
Tämä ei ole mitään uutta.
Laivat ovat havainneet ufoja,
jotka leijuvat niiden vieressä ja häipyvät sitten,
jo 1800-luvulta alkaen.
Tämä on jatkunut pitkään.
Ufohavaintojen merellinen puoli on todella kiinnostava.
Ufot liittyvät erittäin usein veteen.
Ne usein nousevat vedestä tai sukeltavat veteen.
Niitä on nähty veden allakin.
Tiedämme nykyään, että planeettoja on paljon.
"Elinkelpoisen vyöhykkeen planeetat" -
ovat planeettoja, joilla voi mahdollisesti olla nestemäistä vettä.
Niitäkin on suhteellisen paljon.
Joka viidettä tähteä kiertää elinkelpoinen planeetta.
Se on hämmästyttävä ajatus.
Meret ovat hyviä paikkoja elää,
varsinkin jos siirtyy planeetalta toiselle.
Ilmakehät eivät ole vakaita lämpötilan suhteen.
Venuksen pinnalla on lämpöä yli 450 Celsiusastetta.
Ilmakehän paine on satakertainen Maahan nähden.
Marsissa toisaalta on yli 70 astetta pakkasta -
ja vain sadasosa Maan ilmakehän paineesta.
Elämä ilmakehän armoilla on ankeaa.
Meren lämpötila on aina sellainen, että vesi pysyy nestemäisenä.
Skaala ei ole laaja.
Ainoat merkittävät erot -
eri planeettojen merien välillä -
ovat veden kemikaalipitoisuuksissa.
Merissämme olisi helppoa viettää aikaa.
Ne eivät eroa merkittävästi muiden planeettojen meristä.
On ajateltu, että jos alukset vierailevat luonamme avaruudesta,
niillä on oltava tukikohta meille tuntemattomassa paikassa.
Mikä on looginen paikka? Valtameret.
Stack Rocks sopii siihen narratiiviin.
Sekin on jäljitettävissä kelttiläiseen mytologiaan.
Rannikon saaret nähtiin maagisina keijujen asuinpaikkoina.
Kelttiläiset pyhimykset vetäytyivät sinne etsiessään yhteyttä yliluonnolliseen.
Sanoit nähneesi myös miehen. Miten selkeästi?
En nähnyt kasvoja, koska hahmo oli liian kaukana.
En usko olleeni ainoa, joka sanoi niin.
Näin hahmon kävelemässä aluksen lähellä.
"Näin miehen tulevan ulos ovesta.
Hahmolla oli supot korvat ja karvahattu."
Tuossa on kasvoton mies.
Pari kolme lasta sanoi nähneensä muukalaisia.
Itse en heitä nähnyt.
En osaa sanoa, näkikö joku heidät tosiaan,
vai oliko se lapsellista liioittelua.
Se kuitenkin syventää tarinaa.
Jos joku tosiaan näki muukalaisia,
täällä tapahtui sinä päivänä jotain luultuakin suurempaa.
KAUHUJEN KOLMION MUUKALAISMYSTEERI
Eräänä päivänä sanoin kotona:
"Olemme edenneet ufoista avaruusolentojen etsimiseen."
Vaimoni kysyi, miltä he näyttävät.
Vastasin: "Olennon sukupuoltahan emme tiedä,
mutta sillä on hopeinen avaruuspuku ja tumma visiiri silmien peittona."
Vaimoni sanoi nähneensä hänet. Minä säikähdin.
Sitten hän selitti, että hahmo seisoi kaupan ikkunassa.
Kävin katsomassa. Kyse oli palomiehen suoja-asusta.
Milford Havenissa on öljynjalostamo, jossa käytettiin erikoisvarusteita,
muun muassa kyseisiä tulenkestäviä pukuja.
PUKUVARKAUS, HUIJAUS VAI MYSTEERI?
Käsittääkseni vuosia myöhemmin -
joku myönsi kujeilleensa ja vaeltaneensa seudulla puvussa.
Se oli minulle pettymys ja sekoitti tilannetta.
HOPEAPUKUHEPPU GLYN EDWARDS
Kujeilu ei selitä kaikkia muukalaishavaintoja.
Se nimittäin alkoi havaintojen jälkeen.
On mahdollista, että kujeilija sai ideansa tosielämän tapahtumista.
Jossain vaiheessa hän joutui sukeltamaan pusikkoon,
koska joku nainen tähtäsi häntä aseella.
On houkuttavaa ajatella, että Coombsit ovat tyhmiä tai väärässä.
Ongelma on, ettei näitä äärimmäisen merkittäviä ufohavaintoja -
ole todistettu sen paremmin oikeiksi kuin vääriksikään.
Yhä useampi sanoo nähneensä asioita, joita tiede ei osaa selittää.
Samantyyppisiä havaintoja tehtiin muuallakin samassa kreivikunnassa.
Puolustusministeriöön ilmoitettiin noin 450 havainnosta.
Olen haastatellut ministeriön entisiä työntekijöitä.
Osan mukaan ilmoituksissa saattoi olla perääkin.
Resurssit eivät vain riittäneet 450 ilmoituksen tutkimiseen.
Satuin katsomaan ulos ja näin taivaalla jotain.
Se oli kupolin muotoinen.
Se hehkui vaaleaa valoa.
Millaisia toimia toivoisit?
Toivon valtion ja tutkijoiden selvittävän, mitä nämä ilmiöt ovat.
Ufobongareilla on yksi tavoite.
Nähdä jälleen yksi lentävä lautanen täällä Pembrokeshiren maaseudulla.
Puolustusministeriön paineet kasvoivat vuoteen 1978 saakka -
havaintojen määrän ja median kiinnostuksen vuoksi.
Tietääkseni yhtäkään havainnoista ei onnistuttu selittämään -
Brawdyn tai Walesin muiden lentotukikohtien toiminnalla.
Ne eivät olleet sotilas- eivätkä siviilikoneita.
Uskotteko ihan oikeasti nähneenne jotain yliluonnollista?
Uskomme. -Selvä.
Jotkut sanovat, että halusimme julkisuutta.
Millaista julkisuutta 10-vuotias haluaa?
Näkivätkö lapset tunnistamattoman lentävän esineen -
vai kenties tämän laitteen?
Meitä on pilkattu. Yksikään lapsi ei halua tulla pidetyksi hulluna.
Ei vihreitä miehiä nähneitä oteta vakavasti.
KASVOTTOMAT MIEHET
Äitini ei halunnut monien tietävän näkemästään,
kun oli vielä se valkoisen rouvan juttukin.
Asiakkaat kavahtivat sitä ajatusta, että hotellissa voisi kummitella.
Toinen paranormaali juttu olisi pahentanut tilannetta.
Emme todellakaan tehneet sitä asiakkaiden haalimiseksi.
Uusi hotelli Milford Havenin lähellä -
oli kylläkin alkanut järjestää ufoviikonloppuja.
Vieraille annettiin evääksi keittoa ja voileipiä,
ja heidät lähetettiin kuuden kilometrin kävelyille.
Opettajani kysyi, temppuilivatko silmäni.
Sanoin, että ehdottomasti eivät temppuilleet.
En myöskään ole tyhmä. Tiedän, mitä näin.
Otus tuli pensasaidan luo ja hyppäsi tämän portin yli.
Minusta siinä oli jotain mätää.
Ihminen ei pääsisi portin yli.
"Kauhujen kolmion muukalainen."
"Outo hahmo hopeanhohtoisessa puvussa näyttäytyi syrjäisen mökin ikkunassa."
Näytin näitä lehtileikkeitä Pauline-tädilleni.
Hän ei ollenkaan halunnut muistella asiaa.
KOOKAS HAHMO HOHTI VALOA
Sanoin: "Joskus siitä pitää puhua."
Täti vastasi: "Eikä tarvitse. Minä ja tytöt emme puhu siitä."
Alus oli sikarinmuotoinen, ja sen päällä oli kupu.
En nauttinut tapauksen tuomasta huomiosta.
Ensimmäiset vuoteni yläkoulussa olivat hirvittäviä.
Minua pahoinpideltiin lähes päivittäin.
Kylläpäs!
Kiusaajat halusivat minun sanovan, että olin valehdellut ufosta.
En pystynyt siihen.
En voinut sanoa valehdelleeni, kun olin puhunut totta.
Studiossa on nuoria, jotka sanovat kohdanneensa ufoja.
Vuonna 1978 esiinnyin TV-ohjelmassa nimeltä Magpie.
Tässä istuvat David, David, Philip ja Shaun.
Jos TV-esiintymistäni katsoo oikein tarkkaan,
näkee mustan silmäni.
Katselimme sitä viisi tai kuusi sekuntia.
Sitten juoksimme pois, koska meitä pelotti niin.
Sain mustan silmän TV-esiintymistäni varten.
"Yrittäkööt peittää tuon meikillä."
Juuri kiusaamisen vuoksi halusin puhua asiasta.
Maailmassa on muitakin, joiden ainoa rikos on totuuden kertominen.
Minun piti toimia.
Näin sellaisen oven, josta astui ulos jonkinlainen ihmishahmo.
Minua ei hävetä sanoa, että näin 45 vuotta sitten jotain,
mitä en vieläkään osaa selittää.
Kokemukseni nojalla olen aivan varma yhdestä asiasta.
Jos yleisö tietäisi täsmälleen, mitä ufojen läsnäolo merkitsee,
he pakenisivat henkensä edestä.
Randall Pugh oli kuullut äitini havainnosta -
ja tuli tapaamaan meitä.
Hän sanoi, että äidin pitäisi puhua asiasta -
tukeakseen lasten lausuntoja.
Lapsia nimiteltiin ikävästi.
Siksi haluan sanoa,
että he puhuvat totta ja näin itse samoja asioita.
Miltä hahmot näyttivät?
He olivat erittäin pitkiä. Kädet ja jalat olivat erittäin pitkät.
Heillä näytti olevan yllään kiiltävät suojapuvut.
Heillä oli soikea pää tähän tapaan.
Heillä ei ollut lainkaan kasvoja.
Ei silmiä eikä suuta, ei edes mitään aukkoja.
He ovat todellakin täällä, vaikkemme tiedäkään, mitä he ovat.
Onko kyse massahysteriasta, vai onko epätodellinen ilmiö totta?
Seudun asukkaat vakuuttavat, että kokemukset ovat todellisia.
Tarinassa on kyse ympäristön uudelleen lumoamisesta.
Ennen uskottiin vaikka mihin outoon.
Nykyihmiset ovat lakanneet uskomasta myyttisiin olentoihin,
mutta niitä on silti olemassa.
Joko ympäristössä tai ihmisten mielissä on jotain erityistä.
He vain sanoittivat kokemuksensa aikansa popkulttuurin kielelle.
Olipa selitys luonnollinen tai ei,
tapaus mullisti monen ihmisen elämän.
Sen näen tässä tärkeimpänä.
Ufohavainto vaikutti minuun suuresti.
Suhtaudun ennakkoluulottomasti esimerkiksi rotuihin ja suuntautumisiin.
Se juontaa juurensa -
muukalaisten vierailuun koululla.
Jos ihminen voi hyväksyä sen mahdollisuuden,
että planeetallamme voi vierailla avaruusolentoja,
voi hyväksyä mitä vain.
Kun pidin ensimmäisen luentoni tunnistamattomista ilmakehän ilmiöistä -
ja kuvailin niiden lento-ominaisuuksia ja kiihtyvyyttä,
yksi kollegoistani kysyi, miksi tutkin sellaista ilmiötä.
Miksi asetin itseni sellaiseen asemaan?
Epäröin tälle alalle lähtemistä siihen liittyvän stigman vuoksi.
Jos mainitsee ufot, kaikki nauravat. Asiaa ei oteta vakavasti.
Toisaalta tässä vaiheessa -
olemme jo vierailleet kaikissa tärkeissä aurinkokuntamme kappaleissa.
Etenemme Kuiperin vyöhykkeen ulompiin kappaleisiin, ja Marsissa on robotteja.
Saavutuksistamme huolimatta kuvittelemme,
että muukalaisten on mahdotonta tulla tänne.
Se on mahdollista ja lisäksi todennäköistä.
Se kuuluu ihmiskunnan historian suurimpiin löytöihin.
Miten sellaisen voi ohittaa?
On kuin kuvittelisimme olevamme universumin keskipiste.
Meidän on muistutettava itsellemme, etteivät ihmiset ole sitä.
Kun riittävän moni tutkimusryhmä -
kerää dataa, laatii teorioita ja pohtii tätä vakavasti,
uskon ratkaisun löytyvän varsin nopeasti.
Siihen menee enää ehkäpä vuosikymmenen verran.
Se mullistaa aivan kaiken.
Tekstitys: Anne Aho