Ce credeți despre știrea următoare?
Se anchetează o relatare
privind un obiect ciudat de pe cer
care a aterizat în satul galez Broad Haven, lângă Haverfordwest.
Nu-mi amintesc cine l-a văzut primul.
Eram în curtea școlii, la pauză, lângă copacul de aici.
Era în 1977. Februarie '77.
Da, ne jucam aici.
Jucam oina și am aruncat mingea în pârâu.
Orice ar fi fost, a fost văzut de trei ori de copiii de la școala locală.
Cineva a întrebat: „Ce e aia?”
Toată lumea a fugit.
Am făcut sprint până la capătul terenului ca să vedem ce e.
E un caz de isterie în masă
sau există realitate în ireal?
După aceea, aproape imediat, și alții au văzut lucruri ciudate.
Au fost multe apariții, multe…
S-au întâmplat multe lucruri.
Aici a aterizat.
Oamenii care locuiesc în Broad Haven vor spune că e adevărat ce au văzut.
De la începuturile istoriei,
oamenii au văzut lucruri inexplicabile pe cer.
Suntem singuri în univers?
Undeva, printre aceste date, e ceva care merită cercetat.
Nu am ascuns nimic.
Există nave spațiale interplanetare.
Era un extraterestru și avea ochii mari.
Se întâmplă ceva extrem de important, ceva autentic și real.
APARIȚII EXTRATERESTRE
Kevin!
Zi-mi un secret despre fenomen pe care nu l-ai zis nimănui!
Filmăm?
DR. KEVIN KNUTH ASTROFIZICIAN, FOST CERCETĂTOR NASA
Toată viața noastră
și toată viața părinților noștri…
încă din anii '40,
autoritățile și cercetătorii ne-au zis că e ridicol, că e o prostie.
Și cred că ăsta e principalul motiv
pentru care fenomenul a fost studiat
de foarte puțini cercetători.
Aș zice că sunt cam 15 experți în lume.
Mi se pare șocant.
Sugerează că e ceva mai profund
decât stigmatul și lucrurile evidente
care împiedică oamenii să îl studieze.
Poate că oamenii nu vor să știe ce e acest fenomen.
Poate că oamenii nu vor să afle adevărul și poate că îi sperie puțin.
TRIUNGHIUL DE LA BROAD HAVEN
În 1977, micul sat Broad Haven a devenit epicentrul
celui mai mare eveniment de observare în masă
din istoria Marii Britanii.
Cel puțin 450 de persoane au raportat
că au văzut nave misterioase și ființe ciudate în zonă,
determinând zeci de ani de anchete.
Totul a început pe un teren din spatele unei școli.
Era un sat minunat. Încă e.
Foarte liniștit în timpul iernii,
foarte aglomerat vara datorită turiștilor.
Dar a fost un loc grozav pentru a copilări.
Nu aș spune că am fost un copil popular la școală.
Eram supraponderal. Îmi plăcea să citesc mult.
Am fost tachinat și agresat.
Mă înțeleg mai bine cu pisicile decât cu oamenii.
DAVE DAVIES FOST STUDENT
ȘCOALA PRIMARĂ
PARTEA 1 - ȘCOALA 4 FEBRUARIE 1977
Era o zi oribilă, cu ploaie și multă umezeală.
Petrecusem toată ziua înăuntru.
Nu ieșisem cu ceilalți să mă joc.
Ceilalți copii se întorceau de la joacă.
Și…
Spuneau că au văzut o farfurie zburătoare,
dar nu i-am băgat în seamă
și am crezut că inventează.
Nu credeam că există farfurii zburătoare.
Apăreau doar în filme SF din anii 1950 sau în tabloide.
Dar, la finalul zilei, m-am hotărât
să mă duc să văd cu ochii mei.
Am plecat de la școală.
Am mers până în mijlocul terenului.
Și, din spatele unor copaci…
a apărut o chestie în fața mea.
Argintie, în formă de trabuc…
lungă de vreo 14 metri.
Și mi-a venit în minte gândul că trebuie să fug.
M-am dus acasă și le-am spus părinților, iar ei nu m-au judecat.
M-au crezut, au crezut că spun adevărul.
SHAUN GARRISON FOST ELEV
Mamele își dau seama când minți.
A mea era absolut convinsă că spuneam adevărul.
L-a sunat pe Randall Jones Pugh, un prieten apropiat al familiei.
Randall Pugh e un doctor veterinar pensionar
și anchetator al Asociației Britanice de Cercetare a OZN-urilor.
E un fenomen care cred că va persista mult timp…
RANDALL JONES PUGH ANCHETATOR
…dacă vom reuși să aflăm ce e.
Terry, verifică sectorul ăla!
- Sectorul ăsta… - De acolo!
Eu verific sectorul nord-vestic.
A venit cât de repede a putut.
A adus cu el un reporter local de la Western Telegraph.
OZN ÎNTR-UN CÂMP
Am văzut nava vineri. Până luni dimineață, lucrurile au luat-o razna.
Niște copii mi-au arătat unde cred că au văzut o navă spațială.
Dintr-o dată, un obiect argintiu, în formă de trabuc, a apărut din tufișuri.
A încercat să decoleze, apoi a dispărut.
Era noapte. Aveam zece ani.
Am pornit televizorul și am văzut o știre uimitoare.
Nava era în formă de trabuc și avea o cupolă.
Când ai vreo nouă, zece ani, ești în formare.
DAVID CLARKE JURNALIST
Ai o imaginație bogată.
Și toată lumea era interesată de OZN-uri.
Am primit multe rapoarte despre OZN-uri în zona Mobile.
Salutare!
Venim din Franța.
Da.
În 1977, OZN-urile erau foarte populare.
Erau mai multe apariții.
A apărut acolo.
Interesul presei crescuse.
Eram obsedat de OZN-uri și de extratereștri.
DAVID CLARKE ANCHETATOR AUTORIZAT
Totul a culminat cu Întâlnire de gradul trei.
A fost urmărit la nesfârșit.
Iar filmul semăna cu lucrurile despre care am citit.
A fost și o perioadă destul de grea. Era o lipsă de combustibil.
Eram în mijlocul Războiului Rece cu Uniunea Sovietică.
Îmi amintesc că am văzut o diagramă într-un ziar
care arăta zona afectată de o explozie.
Mă gândeam dacă o să fiu vaporizat
sau o să ajung acasă la timp.
Se întâmplau multe lucruri.
Deci, OZN-urile și extratereștrii erau ca o evadare din realitate.
Era o lume în care puteam să evadez.
Am văzut o farfurie zburătoare sau un OZN.
Era acolo, lângă copacii ăia.
Asta a fost cea mai importantă și mai bizară poveste din Marea Britanie.
Și mi-a acaparat viața.
Am descoperit că s-a întâmplat ceva.
Dar nu știm ce anume.
Când am ajuns la școală luni dimineață, directorul școlii ne-a separat.
Ne-a zis să povestim și să desenăm ce am văzut.
Am făcut desene și nimeni nu știa ce desenează ceilalți.
Am văzut același lucru. Erau șanse mari ca desenele să semene.
Nu era cum e azi.
Nu exista social media sau telefoane mobile.
Deci, nu am avut nicio ocazie să ne întâlnim.
Nu am avut cum să colaborăm.
Directorul ne-a separat imediat.
A adunat descrierile.
A fost șocat de cât de asemănătoare erau atât relatările, cât și desenele.
Ca să aflu mai multe, am vorbit cu directorul școlii, dl Llewellyn.
Știu că au văzut-o 16 copii.
RALPH LLEWELLYN DIRECTOR
Și au văzut toți același lucru?
Descrierile lor sunt foarte asemănătoare.
I-am pus să deseneze și să scrie ce au văzut.
Desenele copiilor au…
GARETH LEWIS ACTUALUL DIRECTOR
…multe elemente asemănătoare.
Toate au aceeași formă.
Toate au aceeași culoare.
Au și lumina roșie din vârf care pâlpâie.
„Acesta e obiectul pe care l-am văzut vineri, 4 februarie.
Era ca o cupolă. Avea zece sau unsprezece ferestre în partea de sus.
Avea și o ușă cu o rampă.”
Toată lumea știe cum arată o farfurie zburătoare.
Uitându-mă la desenele alea, am văzut unele elemente din cultura pop.
Și mă gândesc la un film anume pe care știu că-l difuzau pe BBC.
Planeta interzisă.
Sunt șanse mari ca unii copii să îl fi văzut.
Asta nu înseamnă că și-au imaginat doar pentru că au văzut filmul.
Dar, dacă erai la curent cu cultura pop a vremii,
lucrurile astea din capul tău te influențează.
Oamenii erau bombardați cu așa ceva.
Urmăreau Întâlnire de gradul trei.
Urmăreau Doctor Who sau Ziua în care Pământul s-a oprit.
Erau în mintea lor.
Am fost mereu interesat de OZN-uri.
Aveam 12 ani când a apărut Războiul stelelor, acum 45 de ani.
Deci, eram la o vârstă impresionabilă.
În aceeași perioadă, erau emisiuni la TV ca In search of… cu Leonard Nimoy.
Poate e timpul să discutăm iar despre OZN-uri, fără prejudecăți.
Studiul exoplanetelor înseamnă
căutarea și descrierea planetelor
care orbitează alte stele.
Când a apărut articolul din The New York Times,
am aflat că programul AATIP studia fenomenele aeriene neidentificate
și că asta e o problemă serioasă.
Relatările despre OZN-uri țin de securitatea națională.
Când găsim ceva în spațiul aerian ce nu putem identifica,
cei care se ocupă de securitatea națională
trebuie să ancheteze.
M-am gândit: „Cercetătorii ar trebui să studieze aceste fenomene.”
Așa că m-am decis să o fac.
Suntem într-o stare dificilă de ignoranță.
Nu știm ce sunt. Nu știm care sunt intențiile lor.
Intenția face diferența, dar noi nu știm ce sunt.
Eu acum îmi dau cu părerea
că sunt entități non-umane care controlează aceste nave.
Asta e deja o mare ipoteză pentru care nu avem multe dovezi.
Dar există și alte ipoteze posibile.
Sigur nu a fost un elicopter sau un avion de pe aeroport?
Un elicopter ar putea ateriza acolo,
dar e proprietate privată.
Dacă ateriza acolo, încălca legea.
Iar singura aeronavă care avea loc era aeronava Harrier.
Cei mai mulți dintre noi, mai ales băieții,
cunoșteam toate avioanele NATO de pe cer de la vremea aia,
fiindcă eram foarte aproape de baza militară RAF Brawdy.
Oamenii credeau că tot ce zboară are legătură cu Forțele Aeriene Regale.
RAF Brawdy era o zonă
unde puteam face antrenamentele de zbor
care presupuneau folosirea sistemelor de arme.
Am ajuns acolo ca locotenent de bord când aveam 30 de ani.
Nu prea știam sigur unde e.
Dar era la marginea Țării Galilor,
lângă țărmul Oceanului Atlantic.
Ca ofițer de relații cu comunitatea și presa,
eram legătura dintre RAF și comunitatea externă.
TONY COWAN FOST OFIȚER RAF
Primeam tot mai multe rapoarte despre apariții,
lucruri care nu puteau fi explicate.
Am luat relatările foarte în serios.
Odată, o doamnă din Haverfordwest,
cred că dna Granville, de la unul dintre hotelurile locale,
era convinsă că a văzut ceva aterizând acolo.
CEAI CU GUSTĂRI CAMERE CU BAIE PROPRIE
ȘCOALA PRIMARĂ
HOTELUL HAVENS
PARTEA 2 - HOTELUL 19 APRILIE 1977
Pe mama o chema Rosa, dar lumea o știa ca Rose Granville.
S-a născut în Barcelona.
L-a cunoscut pe tata la 18 ani și s-au căsătorit.
FRANCINE GRANVILLE HOTELUL HAVENS
Și el a adus-o în Țara Galilor.
Era imediat după război.
În general, exista o anumită animozitate față de străini.
Erau anxioși în preajma noastră.
Parcă eram diferiți de ceilalți.
Am cumpărat casa în 1967.
VOCEA ROSEI GRANDVILLE
Era un fort de contrabandă
și l-am transformat în hotel.
HOTEL HAVEN FORT
L-am cumpărat pentru fiica mea.
Aici e o poză cu mine și cu mama.
Era îmbrăcată în ținuta ei albă de bucătărie.
Eu eram pregătită să fac treburi prin hotel.
Mulți credeau că e bântuit.
Era doar o legendă.
Spuneau că e bântuit de o doamnă în alb.
Pe atunci, era cunoscut ca Havens.
N-am văzut niciodată vreo fantomă.
Oamenii din văile galeze erau foarte religioși.
Toți mergeau duminica la biserică.
Dar credeau și în lucruri supranaturale.
Credința asta precede creștinismul, dar a rezistat.
FARFURII ZBURĂTOARE O ISTORIE SOCIALĂ A UFOLOGIEI
În principal, sunt jurnalist și scriitor.
Dar sunt interesat și de folclor, în care mi-am dat doctoratul.
Nu am fost primul.
Jacques Vallee, un informatician francez, scrisese cartea Passport to Magonia.
Subtitlul era „De la folclor la farfurii zburătoare.”
Steven Spielberg a modelat după tine personajul unui cercetător de OZN-uri
în filmul său clasic Întâlnire de gradul trei.
Am cercetat aparițiile antice care preced Al Doilea Război Mondial.
Atunci, nu puteau fi confundate cu tehnologia modernă.
Cred că face parte din folclorul nostru.
Ar trebui să le studiem ca parte a folclorului nostru.
Deci, asta m-a atras spre partea folclorică a acestui fenomen,
să cercetez aceste tradiții și povești vechi.
Sunt extrem de multe povești în Țara Galilor.
În folclorul celtic, zânele erau extrem de importante, așa cum sunt și azi.
Abia în perioada victoriană
oamenii au început să creadă
că zânele erau mici ca Tinkerbell,
că erau niște ființe binevoitoare
și că voiau să ajute oamenii
cu vrăjile și magia lor.
Zânele, în tradiția galeză, nu seamănă cu ideea asta modernă.
Vorbim despre o rasă de creaturi care au conviețuit cu noi.
Nu erau niciodată prietenoase.
Aveau tot felul de abilități uimitoare,
cum ar fi capacitatea de a călători cu viteze uriașe,
de a vrăji oamenii, de a le șterge memoria.
Se jucau cu oamenii.
Și, dacă le supărai, se puteau întâmpla lucruri foarte rele.
Mama era în cea de-a treia cameră.
La al doilea etaj.
Imediat ce m-am culcat…
am văzut o lumină puternică intermitentă.
S-a uitat pe fereastră și a văzut o chestie…
care plutea.
Era foarte puternică…
abia puteam ține ochii deschiși.
Și au ieșit două…
nu știu cum să le spun…
au ieșit două figuri din ea.
Aveau brațe și picioare foarte lungi.
Dar nu aveau trăsături faciale.
Păreau cam instabili, din câte a zis ea.
A strigat: „Ce vreți?”
Aveam niște găini puțin mai încolo și cred că își făcea griji pentru ele.
Exact atunci,
m-a lovit căldura care venea dinspre farfurie.
Și farfuria asta s-a înălțat cu o viteză uimitoare,
am simțit că parcă am visat sau doar mi-am imaginat.
Tata s-a întors după o zi sau două.
Ea i-a zis ce s-a întâmplat.
Apoi, tata mi-a scris ca să-mi povestească.
Și mi s-a părut ridicol. Mi-am zis: „Au înnebunit cu toții!
Și elevii, și mama mea!”
Când m-am întors, tata a spus: „Orice ar fi fost, a lăsat o urmă.”
Am zis: „Hai să ne uităm!”
Am mers împreună pe câmp și era un semn pe jos.
Iarba părea arsă și era ca o adâncitură.
Adâncitura aia dovedea că fusese ceva acolo.
Când am început să cercetez, am scris la Ministerul Apărării.
Am vizitat și am intervievat câteva persoane.
Apoi, a apărut legea accesului la informații.
Puteam obține informații de la guvern.
Puteam primi dosare de acum 30, 40 de ani la care nu am avut acces.
Incidentele din Țara Galilor erau acolo.
HOTELUL HAVEN FORT
Rose Granville i-a scris parlamentarului local, Nicholas Edwards.
„Am fost foarte afectată și tulburată
și nu doresc să văd altă apariție.”
Ador expresia asta.
Nicholas Edwards i-a trimis scrisoarea ministerului apărării,
care a contactat RAF Brawdy și a vorbit cu ofițerul de relații cu comunitatea.
M-am dus și am vorbit cu doamna.
Din păcate, n-am găsit nicio dovadă că a aterizat ceva acolo.
Apoi, ca de obicei, am trimis raportul Ministerului Apărării.
„Nu pot oferi alte explicații decât cele de mai sus.
Dar, dacă un OZN aterizează la RAF Brawdy,
vom percepe taxe normale de aterizare și vă vom informa imediat.”
Ne-au răspuns că nu știau nimic
și ne-au cerut să nu mai vorbim despre asta.
Nu voiau să sperie oamenii.
Puteți garanta că oamenii nu sunt păcăliți,
că nu sunt speriați în zona asta?
Sunt foarte sigur
că niciun om nu poate simula agitația…
frica extremă
pe care unii dintre ei au simțit-o și au exprimat-o.
FERMA COOMBS
PARTEA 3 - FERMA APRILIE - MAI 1977
Era cam pe la ora asta, seara, când am văzut ce am văzut.
Nu s-a schimbat nimic.
E aproape exact cum e acum.
MARK MARSTON FAMILIA COOMBS
Peripeția mea a început puțin mai în jos.
Eram aici, singur, când s-a întâmplat.
Dacă te uiți acolo, la colina din depărtare…
în vârf, strălucea ceva puternic.
Am observat că, în strălucirea asta, era o farfurie cu capul în jos.
Am auzit cum se mișcă tufișurile puțin mai în jos.
Nu se auzea niciun sunet. Apoi, a ieșit o chestie din tufișuri.
Aici a ieșit din tufișuri.
Eu eram lângă poartă, acolo.
Avea peste doi metri.
Avea un costum argintiu cu vizieră de motociclist.
Asta era fața lui. Era foarte întunecată.
M-am gândit: „Doamne, ce e asta?
Ăsta nu e un om.
N-are cum să fie un om.”
A început să vină spre mine.
M-am gândit: „Nu e posibil!”
M-am întors pe cărarea de acolo.
După cum vă puteți imagina, eram foarte speriat.
Eram aici.
Tot venea spre mine.
Așa că am fugit spre stâlpul de telegraf de acolo.
Am fugit pe aici.
Când am ajuns aici, ceva mi-a zis:
„Întoarce-te și aruncă o privire!” Așa că m-am întors.
Stătea unde e locul acela gol, în mijlocul drumului, și se uita la mine.
A fost incredibil. Nu mi-a venit să cred.
Nu am mai vrut să aștept. Așa că am fugit acasă. Eram îngrozit.
Tata a venit a doua zi ca să vadă dacă găsește ceva.
Pe atunci, era mult noroi pe marginea drumului.
Când a venit tata, a observat o urmă imensă.
Era prea mare ca să fie urma unui om obișnuit.
A găsit o urmă atât de mare.
M-a sunat mătușa Pauline.
Mi-a zis: „Spune-mi ce ai văzut?”
Și i-am spus exact ce am văzut.
M-a întrebat dacă mă simt bine. I-am zis că da.
Apoi, cred că după vreo trei sau patru săptămâni, cam așa ceva,
a văzut și ea aproape același lucru ca și mine.
Cum pot niște fermieri,
care cred că au văzut nave spațiale
și creaturi de pe altă planetă,
să convingă prietenii, vecinii și lumea în general
că nu și-au pierdut mințile?
Asta e problema cu care se confruntă Billy și Pauline Coombs
de când au fost implicați, acum doi ani, într-o celebră apariție a unor OZN-uri.
Totul a început când mergeau cu mașina.
Pauline Coombs se întorcea la fermă.
Cred că era cu trei copii în mașină.
Iar cel mai tânăr, Kieran, a văzut un obiect în formă de minge de fotbal
care îi urmărea pe acest drum neasfaltat.
Erau din ce în ce mai speriați, iar motorul mașinii s-a oprit.
Când mi s-a întâmplat prima dată, m-am gândit că îmi imaginez eu.
Dar s-au întâmplat atât de multe, încât cred că e adevărat.
PAULINE COOMBS MĂTUȘA LUI MARK
Billy Coombs era văcar.
Avea grijă de 120 de vaci de lapte.
Într-o noapte, a verificat dacă poarta e încuiată.
Apoi, i-a distras ceva atenția și s-a întors.
Era pe la ora 23:00.
Apoi, l-a sunat un alt fermier din apropiere și i-a zis:
„Vacile tale sunt la mine în curte.”
N-a știut cum să explice cum au ajuns dintr-un loc în altul.
Au fost teleportate 120 de vaci de pe un câmp pe altul?
La o altă fermă.
E exact genul de farse pe care le făceau zânele galeze.
Apoi, a venit ființa cu costum argintiu.
Asta m-a îngrozit cel mai tare.
Era joi, la ora 22:00.
M-am dus să fac un ceai ca să văd un film.
Se uitau la televizor.
Au observat ceva argintiu la fereastră.
Cel mai mare lucru pe care l-am văzut. Nu-mi venea să cred.
M-am dus să mă uit pe fereastră.
Și era mai înalt decât fereastra. Avea cel puțin 2,5 metri.
Era atât de înalt, încât nu-i vedeau fața.
Când Pauline a urcat la etaj ca să trezească cele două fete…
capul ajungea la fereastra dormitorului.
Și a văzut că nu avea trăsături faciale.
Exact ce văzusem eu.
Poliția a fost chemată în seara incidentului de la ferma Coombs.
A venit sergentul Ernie, de la Poliția Dyfed.
În toți cei 26 de ani de carieră ai mei,
nu am mai văzut o familie atât de speriată.
Altă dată, era destul de târziu, în jur de ora 02:00 dimineața.
Am auzit soneria.
Nu văzusem pe nimeni apropiindu-se de hotel pe alee,
nici cu mașina, nici pe jos.
M-am dus la ușă și erau doi tipi.
Arătau ca niște gemeni identici.
Aveau părul dat cu gel pe spate,
semăna cu pielea lăcuită.
Dar mi s-a părut remarcabil tenul lor.
Mama ta e acasă?
Nu aveau niciun rid sau altă urmă pe față…
parcă erau din ceară.
I-au spus: „Vrem să ne întoarcem
ca să vorbim în detaliu…
dar avem o întâlnire în Croesgoch.”
M-am îngrijorat pentru că erau foarte ciudați!
S-au întors la mașină și au plecat.
Au dispărut.
În același timp,
au vizitat ferma lui Pauline,
ceea ce e foarte ciudat.
A zis că, atunci când erau la noi, erau și acolo!
Al doilea incident a avut loc după-amiaza târziu.
Eu și mama eram în restaurant
când am observat ceva pe cer.
La început, mi s-a părut că e un disc.
Apoi, am văzut o lumină portocalie care strălucea intermitent.
De data asta, am sunat-o pe dna Coombs,
ca să-mi demonstrez că nu am vedenii.
Mi-a zis: „Da, o vedem și noi acum.
Ne uităm toți la ea, noi, copiii noștri și părinții mei.”
Nouă ni se părea că coboară în mare.
Dar familia Coombs a văzut cum a intrat în insula Stack Rocks.
Stack Rocks a căpătat o aură mistică
pentru că e echidistantă de toate locurile-cheie.
Evident, ambele familii o puteau vedea din casele lor, dar din alt unghi.
A spus că ea a văzut
cum stânca s-a deschis ca o ușă
și că au dispărut.
Nu e ceva nou.
Jurnalele de bord ale vapoarelor descriu OZN-uri care ies din apă,
plutesc pe lângă nave, apoi decolează, încă din anii 1800.
Asta se întâmplă de mult timp.
Aspectul marin al OZN-urilor e foarte interesant.
Înseamnă că sunt adesea asociate cu apa.
Sunt văzute des ieșind din apă, sunt văzute intrând în apă…
și uneori sub văzute pe sub apă.
Acum știm că planetele sunt foarte comune.
De fapt, există planete în zona locuibilă,
adică regiunea unde poate exista apă lichidă la suprafață.
Acele planete sunt relativ comune.
Cam una din cinci stele are o planetă în zona locuibilă.
E un lucru chiar remarcabil.
E grozav să locuiești în oceane…
mai ales dacă mergi de pe o planetă pe alta.
Atmosferele nu sunt stabile din punct de vedere al temperaturii.
Dacă te duci pe Venus,
întâlnești temperaturi de 430 de grade Celsius
și o presiune de 100 de ori mai mare decât pe Pământ.
Dar, pe Marte, sunt 73 de grade sub zero
și o sutime din presiunea atmosferică de pe Pământ.
E groaznic să trăiești pe suprafețe cu atmosferă.
Dar, dacă locuiești în ocean,
temperatura va fi mereu în limitele necesare apei lichide,
care nu e un interval foarte mare.
Singurele diferențe reale
între un ocean de pe o planetă și altul de pe altă planetă
sunt urmele de substanțe chimice care plutesc în ocean.
Ar fi foarte ușor să locuiască în oceanele noastre.
N-ar fi diferit de apa oceanului de pe altă planetă.
Există ideea că, dacă suntem vizitați de ființe din altă lume,
trebuie să aibă o bază într-un loc pe care nu îl cunoaștem.
Care e locul evident? Sub oceane.
Stack Rocks pare să se încadreze în povestea asta.
Și, din nou, găsim corespondențe în mitologia celtică.
Insulele de pe coastă sunt considerate insule magice unde trăiau zânele.
Acolo se duceau sfinții celtici,
ca să se izoleze și să poată contacta supranaturalul.
Spui că ai văzut și tu un bărbat?
Cât de bine l-ai văzut?
Nu i-am văzut fața, fiindcă era prea departe.
Nu cred că am fost singurul care a spus asta.
DAVID GEORGE FOST STUDENT
Cineva s-a apropiat de el, din partea dreaptă.
„Am văzut un bărbat care ieșea pe o ușă.
Avea urechi ascuțite și o pălărie îmblănită.”
Iată una dintre ființele fără chip!
Doi sau trei copii au susținut că au văzut ocupanții.
Eu, personal, nu i-am văzut.
Nu pot verifica dacă cineva chiar i-a văzut
sau dacă și-au imaginat…
Dar lucrurile se complică.
Fiindcă, dacă au văzut ocupanții,
atunci s-a întâmplat ceva mult mai important decât credem noi.
MISTERUL OAMENILOR SPAȚIALI DIN TRIUNGHIUL TERORII
M-am dus acasă într-o zi și am zis: „Am evoluat.
Am trecut de la obiecte neidentificate la oameni spațiali.”
Soția m-a întrebat: „Cum arată?”
Am zis: „Se pare că el sau ea,
fiindcă nu știm sigur,
poartă un costum spațial argintiu.
Are o vizieră întunecată acolo unde ar trebui să fie ochii.”
Și mi-a zis: „L-am văzut și eu.” Am zis: „Fir-ar!”
Dar a zis: „Nu, chiar l-am văzut într-o vitrină din Haverfordwest.”
M-am dus acolo ca să mă uit și era un costum de pompieri.
La Milford Haven, există o rafinărie petrolieră mare.
Au echipamente speciale, printre care și aceste costume,
ca să poată lupta împotriva temperaturilor extreme.
O FARSĂ? SAU NU EXISTĂ UN RĂSPUNS?
Și cred că, la câțiva ani după incident,
un localnic a mărturisit că a făcut o farsă.
Că s-a plimbat cu un astfel de costum.
Personal, mi s-a părut dezamăgitor, pentru că a creat multă confuzie.
S-A PLIMBAT ÎNTR-UN COSTUM ARGINTIU
Farsorul nu poate explica toate aparițiile,
pentru că farsele au avut loc după apariții.
Poate a fost determinat să facă asta în urma unor experiențe reale.
La un moment dat, a trebuit să sară într-un tufiș…
fiindcă a apărut o doamnă cu o armă.
Suntem tentați să credem că familia Coombs se înșală.
Problema lor e că nimeni nu a putut încă să dovedească sau să infirme
unele dintre cele mai remarcabile apariții ale OZN-urilor raportate vreodată.
Tot mai mulți oameni pretind că văd lucruri
care nu pot fi explicate științific.
N-a fost doar aici.
Sunt mai multe locații în regiune
unde se întâmpla același lucru.
La Ministerul Apărării au fost raportate 450 de incidente separate.
Am găsit și am intervievat persoane care lucrau atunci acolo.
Unii au fost de acord că poate se întâmplă ceva.
Dar 450 de apariții?
Nu erau suficienți oameni ca să le analizeze pe fiecare.
M-am uitat afară și am văzut ceva pe cer.
Un obiect în formă de cupolă.
Strălucea cu o lumină palidă.
Ce vă doriți?
Ca guvernul și cercetătorii să intervină, ca să înțelegem ce sunt aceste lucruri.
Observatorii cerului vor un singur lucru.
Să adauge încă un OZN pe lista de apariții raportate în regiunea Pembrokeshire.
Ministerul Apărării era foarte presat, mai ales în 1978,
pentru că numărul de apariții și interesul presei crescuse.
Dintre incidentele raportate, din câte știu eu,
niciunul nu a putut fi explicat
prin activități la RAF Brawdy sau în Țara Galilor, în general,
ale avioanelor pilotate de militari sau de operatori civili.
Credeți că lucrurile pe care le-ați văzut nu sunt din lumea asta?
- Da. - Da.
Bine.
S-a zis că am inventat totul, că am făcut-o pentru publicitate.
Ce publicitate vrei când ai zece ani?
Dar au văzut un obiect zburător neidentificat?
Sau asta le-a atras atenția?
Am fost ridiculizați de mulți.
Când ești mic, nu vrei ca oamenii să te creadă nebun.
Nu o să te ia în serios pentru că ai văzut omuleți verzi.
Mama nu voia să știe prea mulți oameni ce a văzut,
având în vedere povestea doamnei în alb.
Mulți erau înspăimântați de ideea că ar putea să fie o fantomă.
O poveste despre un alt lucru paranormal ar fi înrăutățit lucrurile.
Unii au zis că am făcut-o pentru a atrage mai mulți clienți.
Dar nu e adevărat.
Un hotel care s-a deschis lângă Milford Haven
începuse să aibă weekenduri OZN!
Le dădeau oamenilor un borcan cu supă și niște sandviciuri
și îi trimitea în drumeții de șase kilometri.
Profesorul m-a întrebat: „Nu ți-au jucat ochii feste?”
Am zis: „Nu. Ochii nu mi-au jucat feste.
Și nu sunt prost. Știu ce am văzut.”
Chestia asta a trecut prin tufișuri și a sărit peste poarta asta.
Mi s-a părut ceva în neregulă.
Nimeni n-ar putea să sară peste poarta aia.
„Extraterestrul din triunghiul terorii.
O siluetă înaltă și ciudată, într-un costum argintiu,
a blocat fereastra unei case.”
I-am arătat mătușii Pauline câteva articole.
Mi-a zis: „Nu-mi arăta! Lasă-le acolo!”
I-am zis că trebuie să se descarce.
Dar a zis că ea și fetele nu vorbesc niciodată despre asta.
Era în formă de trabuc, cu cupola deasupra.
Nu mi-a plăcut atenția de care am avut parte.
Cei patru ani de gimnaziu au fost oribili.
Eram agresat fizic aproape zilnic.
Ba da!
De cele mai multe ori, voiau să spun că nu văzusem un OZN.
Voiau doar să spun că am mințit.
Dar n-am putut s-o fac.
Nu puteam să îmi încalc principiile și să spun că am mințit, dacă nu era așa.
Avem niște tineri în studio care pretind că au văzut propriile apariții.
În 1978, am apărut la o emisiune numită Magpie.
Ei sunt David, David, Philip și Shaun…
Dacă urmăriți emisiunea Magpie
și vă uitați atent la mine,
veți vedea că am un ochi vânăt.
L-am urmărit cinci sau șase secunde,
apoi am fugit, fiindcă eram foarte speriați.
M-au lovit știind că voi apărea la televizor.
Au zis: „Să vedem cum îl acoperă!”
Deși am fost hărțuit și agresat din cauza asta,
am simțit că trebuie să vorbesc.
Pentru că și alții trec prin același lucru,
care nu au făcut altceva decât să spună ce au văzut.
Am simțit că trebuie să o fac.
Am văzut o ușă.
Dintr-o dată, a ieșit o persoană.
Nu mi-e rușine să spun că am văzut ceva acum 45 de ani pe care nu-l pot explica.
Nici azi nu pot.
După toate cercetările mele,
pot să vă asigur de un singur lucru.
Dacă publicul ar ști exact ce înseamnă prezența OZN-urilor…
ar fugi pentru viața lor.
Randall Pugh a auzit ce a văzut mama și a venit să ne vadă.
I-a zis că ar trebui să le spună oamenilor.
Măcar ca să confirme ce au văzut copiii.
Mulți îi făceau în fel și chip.
Deci, a trebuit să îmi fac curaj și să spun
că ceea ce au văzut e adevărat,
că și eu am văzut ce au văzut ei.
Cum arătau figurile?
Erau foarte înalte. Aveau brațe extrem de lungi.
Aveau picioare extrem de lungi.
Păreau că sunt îmbrăcați în combinezoane de protecție.
Combinezoane strălucitoare.
Și aveau un cap ascuțit.
Cu un vârf ascuțit.
Și nu aveau trăsături faciale.
Erau ființe fără chip, n-aveau ochi, gură,
nicio gaură, nici măcar nări.
Sunt cu siguranță aici.
Nu știm ce sunt, dar există.
E un caz de isterie în masă
sau există un sâmbure de adevăr?
Cei care locuiesc în Broad Haven vor spune că ceea ce au trăit e destul de real.
E o poveste despre reîntoarcerea magicului în mediu.
Oamenii credeau în tot felul de lucruri ciudate.
În vremurile moderne, nu credem în astfel de creaturi.
Dar se întâmplă în continuare lucruri ciudate.
Evident, e ceva.
Fie că are legătură cu peisajul, fie că există în mințile oamenilor,
au aceleași experiențe ciudate, dar le exprimă prin cultura pop a vremii.
Fie că a fost ceva supranatural sau natural,
s-a întâmplat ceva care a schimbat viața oamenilor.
Pentru mine, asta e important.
Am fost foarte afectat de vederea OZN-ului.
N-am avut niciodată prejudecăți în privința rasei, a sexualității etc.
Iar asta se trage…
de la apariția pe care am văzut-o aici, la școala asta.
Pentru că dacă accepți posibilitatea
că suntem vizitați de extratereștri…
atunci poți să accepți orice.
Când am ținut prima prezentare științifică despre fenomene aeriene neidentificate
și am discutat despre caracteristicile de zbor, despre viteză și accelerație,
m-a întrebat un coleg: „De ce faci asta?
De ce studiezi asta? De ce te-ai pune în poziția asta?”
Am fost îngrijorat la început, pentru că e un subiect tabu.
Dacă vorbești despre OZN-uri, lumea chicotește
și nu te ia nimeni în serios.
Dar am ajuns în punctul ăsta.
Am terminat primele etape ale explorării sistemului nostru solar.
Am vizitat toate corpurile principale.
Acum ne îndreptăm spre cele din Centura Kuiper
și avem roboți care operează pe Marte în acest moment.
Dar, chiar și așa, încă credem
că e imposibil să fim vizitați de extratereștri.
Nu e deloc imposibil. De fapt, cred că e destul de probabil.
Va fi printre cele mai mari descoperiri din istoria omenirii.
Cum poți să renunți la așa ceva?
E ca și cum am crede iar că suntem în centrul universului.
Trebuie să reînvățăm această lecție, că oamenii nu sunt centrul universului.
După ce vom avea destui cercetători care să colecteze date,
să emită ipoteze și să ia subiectul în serios,
nu cred că va dura mult.
Cred că se va rezolva destul de repede.
Cred că va dura doar un deceniu până se va întâmpla.
Cred că va schimba totul. Da.
Subtitrarea: Alina Anescu