Тепер усе інакше.
Якщо пощастить,
у певний момент життя подарує вам новий шанс,
цілковито нову людину.
Вона не бачить мого минулого, лише Мію, якою я є зараз.
Якою я можу бути.
УСЕ Й ЗАРАЗ
Ось п'ять речей про перше кохання, про які вам ніхто не скаже.
ЗАКОХАТИСЯ
По-перше, хочете ви цього чи ні,
ви почнете планувати свій день за їхнім графіком.
Ви станете експертом у «в потрібному місці і в потрібний час».
Привіт.
По-друге, ходитимете на величезні відстані,
аби хоч на мить побачити.
Прийшла побачити мене?
Так.
Боже, оце він запав?
Що?
Ми маємо тримати це в таємниці на роботі, але…
він не відводить від мене очей.
Гарний берет, до речі.
По-третє, ваш світ розділиться на дві категорії.
На них…
Міє! Привіт!
І на решту.
І решти, що б це не було,
просто стане недостатньо.
Якщо не поділишся з ними.
Овва!
Привіт.
По-четверте, надія вб'є вас задовго до розбитого серця.
І як було?
І по-п'яте, ви не такі витончені, як думаєте.
Матір божа!
-Усе гаразд? -Так.
Не хочу, щоб струс позбавив тебе гри.
Жодного шансу. Нетбол — моя тема.
Гаразд, дві команди. Капітани до…
Міє? Що ти тут робиш?
-Знаєш… -Привіт! Як справи, сер?
Ми про це говорили. Лікар наказав не займатися спортом.
Мені не можна займатися фізрою? Це позакласно.
Вибач, Міє. Може, наступного семестру?
Добре.
Без проблем.
Так. Три лінії.
Пішов ти.
Чому всі вирішують, що краще для мене?
ПРАВИЛА ЇДАЛЬНІ
-Це знущання. -Зажди.
Ми не в'язні, щоб забороняти нам рухатися.
Треба зачекати, щоб відволікти увагу.
Частіше за все хтось починає.
Повір мені.
-З мене досить. -Так, глибоко вдихни.
Я більше не можу це їсти!
Серйозно, з мене досить!
Давай. Ходімо.
Я більше не можу. Відчепіться!
О, так. І куди це ми прямуємо?
Наші 20 хвилин скінчилися. Хочемо подихати повітрям.
Думаю, ви знаєте, що це недозволено.
Я, бляха, хочу погуляти!
У чому справа? Це для здоров'я. Вам підходить.
Так. Фізичні вправи загалом корисні.
Давай, Діне, сідай.
Але лише в міру.
Навіть те, що ми вважаємо здоровим, може зашкодити,
якщо дозволити собі зосередитися на цьому до одержимості.
І це потреба руху після їжі…
УСІ ТІЛА ПРЕКРАСНІ.
Щоб не давати їжі осідати.
Це теж стримування.
І ви маєте навчитися сидіти з цим нетерпінням.
Боже, Каме.
Боже мій.
Що? Вирішив дещо змінити.
Щоб ощасливити дівчат.
Як справи?
Що? Щось мало статися?
Ану.
Мене не пустять у команду.
-Ти не любиш командний спорт. -Ні.
Ти ж навіть казала, що краще підеш до секти.
Добре.
Але це була стара я. Я хочу, щоб побачили мене іншу.
Не лише хвореньку з 11 класу.
Як мені змінитися, якщо я навіть не можу грати в нетбол?
Це зі списку?
Це кохання.
Так.
Гаразд.
Змінити себе?
Саме так.
Добре.
ЗМІНИТИ СЕБЕ
…себе.
Так, готово.
Просто.
Просто?
Навіть простіше.
Ну…
я тобі допоможу.
Ходімо.
Давай!
Добре, Каме. Тихо.
Мія 2.0, соціальна відлюдниця на шляху одужання, як ти, може не знати,
що ми у Вестмері можемо похизуватися вибором клубів і спільнот.
Тут твої класичні дебати.
Наш внесок у ЄС становив менше 140 млн на тиждень.
-Ми маємо в це повірити? -Ні.
Ви вірите лиш тому, що наліплено на автобусах.
Ідеї?
Мені нудно, і я злюся. Від мене це «ні».
Треба слухати, що кажуть люди.
Вибачте, але…
Тут у нас Феміністична спільнота.
Отже, ми всі погоджуємося,
що система освіти має докласти зусиль,
щоб підвищити прагнення дівчат.
Звісно.
Але дозволю собі роль опонента,
чому треба всунути місію в кожну…
-Він завжди тут? -Так.
Ти навіть не феміністка! Замовкни!
Каме, я не впевнена, що щось із цього…
Приверне її увагу.
Дивіться, кого Камом занесло. І що ви, красунчики?
Змніюємо Мію.
Боже, вони так швидко ростуть!
-На що записуєшся? -Театральний клуб.
Ясно, з класичною підготовкою, як у мене,
такі розваги ні до чого, але…
Бінго.
Боже мій. Так вона пише «Р».
КАРЛІ
Вона неймовірна.
Овва, оце збіг. І я саме збиралася записатися.
Стривай, ти ненавидиш театр.
І публічні виступи. І просто розмови. І людей.
Ні, я люблю театр.
А Брехт? Який веселий хлопець.
Змінюєш себе, а потім поводишся, наче в тебе струс.
Боже, найгарніші дівчата нашого року в театральному клубі.
-Дай мені ручку. -Замовкни.
Каме, дякую.
Це було чудово. Просто прекрасно.
Гаразд.
Тобто, будь ласка.
Ага. Підгнило щось у Датськім королівстві.
До речі. Мені треба підтягнути географію.
Зробимо разом пізніше?
Думаю, тобі краще до душу.
Ти пахнеш, як нога атлета.
Бекко. Можемо поговорити?
Гаразд, ліворуч.
Гаразд, заходь. Кидай окуня.
Вибачте, мені треба забрати сестру.
Я не затримаю.
Мені просто цікаво, як просувається
пошук пожертв на лотерею?
Вилетіло з голови.
Мені дуже шкода.
-Не хвилюйся. -Почну сьогодні.
КАМ Я ЩОСЬ НЕ ТАК ЗРОБИВ?
Не обов'язково. Попрошу когось іншого.
Ні, я зможу.
Іноді нормально відмовлятися.
Ми ж не хочемо, щоб ти перегоріла?
Я виправлю це на ранковій каві.
Триматиму в заручниках, поки не куплять квиток.
Звісно, я не можу цьому потурати.
Іди.
Бекко?
З порожньої чашки нічого не наллєш.
З ПОРОЖНЬОЇ ЧАШКИ НІЧОГО НЕ НАЛЛЄШ
Добре. Уміло.
Кохання змінює все.
На відміну від інших змін, ця не здається страшною,
бо це добре.
Тож тепер потрібні ще зміни. Вперше хочеш подорослішати.
Хочеш почати нове життя. Що це все досі в тебе робить?
Це належало сумній дівчинці, яка навіть не знала Карлі.
Ти живеш у світі «після Карлі».
Міє?
Що?
Привіт. Я це шукав.
Чому він у коробці на сходах?
Забагато часу на електроніку.
Почитай книгу. Вийди на вулицю.
Що тут відбувається?
Мія закладає всі наші розваги.
Просто весняне прибирання.
Отакої.
Марі Кондо далеко до тебе.
Цю коробку можна викинути, а цю — на пожертви.
Я тебе наскрізь бачу.
Ти про що?
Ти сяєш, як весняне ягня на Валіумі.
Це через Тео?
Заради бога.
Не через Тео.
Та ну. Розкажи!
Помиляєшся, мамо. Я відлюдниця, як завжди.
О ні, Квака! Люба, ти любиш Кваку.
І книжки!
Тато читав тобі це щовечора.
Це просто речі.
Невже я це роблю?
Привіт.
-Привіт. -Здоров.
Міє. Вітаю в театрі криків.
Елісон, не знала, що тобі подобається театр.
Я просто доповнюю старе резюме.
До того ж, блиск не завадить.
Місіс фон Шилдеґард. Бісова легенда.
Навіть не одружена. Їй і так добре.
Діти.
Почнемо з питання,
що таке театр?
Ти.
Виступ?
Діти мої, театр — це поезія.
Але що таке поезія?
Римування.
Поезія — це вердикт, діти мої.
Але що таке вердикт?
Це може тривати вічно.
Сцена — це одночасно
простір, де людина може втілювати іншу,
де ми можемо
виховувати і вигадувати нашу правду
як наше мистецтво.
Тому наступного тижня підготуйте монолог.
Він має говорити з вами.
Через вас. Він має з гордістю показати,
хто ви насправді.
Гаразд. Ні, дякую.
А зараз, діти, час зруйнувати ці бар'єри просто тут.
Для першої вправи мені знадобляться двоє добровольців.
Ти.
І ти.
-Але… -Гра — це реакція.
Проявіть винахідливість. Ви будете імпровізувати.
Те, що ми в театрі називаємо «етюд».
У цьому жахливо все.
Ви посварилися. Ти винна сторона.
Тебе образили. Пам'ятайте, в імпровізації немає помилок.
Є лише одне правило.
Не можна казати «ні».
Давай, Міє.
«Крізь вилом пройдемо».
Мотор.
Джуліусе, вибач, що вбила твою матір!
Так.
Чи зможеш ти пробачити?
Ні?
Правило — не казати «ні».
-Чорт, вибач. -Нічого.
То ти можеш пробачити мене, Джуліусе?
-Так. -Міє.
-Зачекай, але не можна… -Ні. Це я!
Я вдала свою смерть.
Мамо, дякувати богу, ти жива.
Що? Її навіть немає в сцені?
Як я можу покинути єдину дитину…
мій любий Джуліусе, сам на сам з таким, як ти,
другосортним убивцею?
Другосортний убивця? Я покажу тобі другосортного вбивцю.
Це пістолет. Бах!
Мене вбили.
Бах!
Бах! Падай.
О так. Мене вбили.
Кінець сцени.
Леді, чудова робота.
Чудові виступи
більшості з вас.
-Міє. -Так?
Запам'ятай мої слова. Наступного разу ми знімемо ці смачні шари.
Як із цибулі. Гм?
Боже, пронеси.
Кіра Найтлі.
-Що? -Це наше кодове слово. Хіба я не казав?
Не казав.
Нам треба поговорити. Бібліотека. Негайно.
-Карлі? -А що з нею?
-Карлі? -Хто?
Не грай тут, міс. Чому ти не сказала?
Я не знала, що та як сказати.
Це жалюгідне виправдання. Ти знаєш про кожну мою симпатію.
Навіть про підлітка Сімбу.
Це не симпатія.
Що це?
Я закохалася.
-У? -Так.
-Ні! -Так.
О, Міє!
Тихо!
Я думаю про неї що п'ять секунд, іноді три.
Це нормально? Я так не думаю.
Не хвилюйся. Я знаю все про кохання.
Я наче геніальний духовний вчений. Типу Ґвінет Пелтров.
Люба, дозволь сказати, ти все не так розіграла.
-Справді? -Так!
Уся ця фігня про інженю.
Ти не акторка, Міє. Будь собою.
Ні, я так запроторила себе на 7 місяців до лікарні.
Тоді примножуй. Будь собою, але будь хитрою.
Будь Кейді Герон.
-Ким? -З «Крутих дівчат»?
Аматорка, що сказати.
Кейді Герон дозволила Аарону Семюелзу навчати її,
і байдуже, що він не знав відповідей,
якщо вона могла витріщатися на нього.
То що? Попросити Карлі про допомогу?
Ну, це працює.
-Ну, а ми з Сирником? -Мені знадобиться ім'я.
Ні. День як день, нічого такого, а я проходжу і кажу:
«Слухай. Як роблять блакитний сир?
Звідки ця блакить?»
Через тринадцять хвилин в коморі, а він здирає з мене одяг.
Як роблять блакитний сир?
Що? Не знаю. Яка різниця?
Я про те, що це твій шанс зблизитися з нею.
-Попроси допомоги з монологом. -У мене немає монологу.
Серйозно?
Ніхто не знає кохання, як ми, Вільямси.
Вивчай.
Що то за пані озолочує собою того пана?
Вона вчить факели горіти ясно
Здається, вона висить на щоці у ночі
Як коштовний камінь у вусі ефіопа
КАМ УПОДОБАВ ВАШ ПОСТ ЗАРАЗ
КАМ ПРОКОМЕНТУВАВ ФОТО ЕЛЛІ КАМ УПОДОБАВ ФОТО ГАННИ
КАМ УПОДОБАВ ВАШ ПОСТ КАМ УПОДОБАВ ФОТО ЛЮСІ
Бекко?
Усе гаразд?
Мені треба бігти, зможеш попрасувати сорочку Калеба?
Добре.
…занадто пишна для землі оздоба!
-Прошу, замовкни. -Мов білий голуб…
Ти так рано.
Ловлю момент.
-Сідай. Я приготую снідати. -Бреши.
Я вже поїла.
Так. Добре.
Справді? Зазвичай без семи будильників
і грюкоту в двері ти не встаєш.
Додалося енергії.
І не забувай, у тебе сьогодні доктор Нелл.
Здається, в щоденнику він на третю?
Зрозуміла. Я прийду.
Люблю тебе.
Завжди.
Не гризи себе. Ти не сильно збрехала.
Лише трошки, щоб перекантуватися.
Ну, я ж однаково їм.
Він би не зрозумів.
Їжа забирає в мене стільки часу.
Я просто не можу. Не зараз.
У мене є життя.
Нарешті я «в потрібному місці, в потрібний час».
Це Мія. Залиште повідомлення.
Я знаю, тату.
По-перше, будь доброю. По-друге, будь доброю.
По-третє, будь доброю.
АЛЬФРЕД ЛЛОЙД КОХАНИЙ ЧОЛОВІК І БАТЬКО
У 1974–2007 ВІН ЛЮБИВ ЦЕ МІСЦЕ
Привіт, мала.
Здоров, подруго.
Усе гаразд?
«Як море, доброта моя безкрая».
Шекспір? Хто знав?
Знаєш, який сьогодні день?
Середа.
Ми домовлялися, ну, ти, я?
Чорт, я забула.
Вибач.
Просто стільки всього,
ще й вивчити стільки для театрального клубу.
Авжеж, театральний клуб.
Так.
-Що? -Не знаю. Я хвилююся.
Так, Бекс, ти завжди хвилюєшся. Це не новина.
Не кидайся на мене, бо я забула щось один раз.
Я ні на кого не кидаюся. Ти не схожа на себе останнім часом.
І чому це так погано?
Чому всі хочуть, щоб я не змінювалася?
Я думала, що суть підліткового віку
у тому, що ти стаєш новою версією себе.
Нарешті я знайшла ту, що подобається.
Добре.
Вибач. Твоя правда. Не треба було казати.
Не хвилюйся. Мені треба йти. Зустріч з доктором Неллом.
Міє. Я…
Міє!
Привіт!
Чорт. Саме коли я не знаю, де ти.
«Ромео і Джульєтта»?
Для клубу?
Так.
Люблю класику.
А в тебе що?
Думаю, або «Трамвай».
Або «Дитячий час».
Або «Ляльковий дім».
«Нора» — весело, але дещо песиместично.
Я ніколи так сильно не хотіла знати, про що хтось говорить.
Мені треба попрацювати над своїм.
Бувай.
Власне, Карлі…
Мені мало практики, і я тут подумала, оскільки ти цю п'єсу знаєш,
може, ти допомогла б мені якось порепетирувати?
Може, зараз?
Доктор Нелл.
Власне…
Відмов їй, але рішуче. Зараз, відмов…
Ні, я вільна.
Чи ні. Можна й так.
Я б залюбки.
Я вперше тут…
…красуню справжню стрів.
Ну…
Це жахливо.
Це не жахливо.
Я просто не можу знайти те, що стоїть за тим.
Я ніби розумію, що він каже, але гублюся в…
Красномовстві?
Я хотіла сказати «соковитості», але так.
То перепиши.
-Що, переписати Шекспіра? -Чому ні?
Це допоможе тобі дістатися до суті.
Думаєш, я зможу?
Думаю, ти можеш усе.
Тільки погляньте.
Розсідайтеся. Поговоріть між собою.
Елісон, привіт.
Ти теж прийшла на репетицію?
Чому «теж»?
Який монолог ти обрала?
«Брудні танці».
-Брудні… -Це фільм, любонько.
Боже, ви, шотландці, мене дивуєте.
Я з Манчестера.
Так.
У мене монолог про аборт Крихітки, тож лишайтеся, якщо хочете.
Ні. Усе гаразд.
Не псуватимемо твоє читання.
Притримайте оплески.
Я ж казала, що кажу правду, тату.
Слова.
Кляті «Брудні танці»?
Треба діалог. Тобі б пасувала зачіска Свейзі.
Де я, а де фінальна підтримка.
О, ти в курсі. Неймовірно. Він дістався аж до Манчестера.
Відвали.
Ну, я маю…
Так, я теж.
Але це було весело.
До завтра.
До зустрічі.
Клята Кейді Герон.
Вілл ніколи не повірить.
ЗМІНИТИ СЕБЕ
Годі! Чому так важко знайти людину з таким гучним голосом?
Можна ще проволону?
-Що тобі сьогодні, мила? -Мені нічого, дякую.
Ґерете?
Ґерет? Не дивно, що Вілл нам не сказав.
Насправді, я шукаю друга.
Думаю, ви його знаєте? Вілла?
Кого?
З яким ви шпокаєтеся?
Перепрошую?
Він тут працює. З фіолетовим волоссям.
Той, що розкладає товар?
Я не шпокаюся з ним. Я його начальник.
-Чорт. -Він казав, що ми…
Ні, я певно щось сплутала, вибачте.
Не той сирник.
І шосте, що ніхто не скаже вам про закоханість,
іноді…
це лише у вашій голові.
Міє? Іди на кухню, будь ласка.
Чорт.
Як справи?
Ти мені скажи.
Дзвонив д-р Нелл о 16:00, годину після того, як ти мала бути там.
Мене затримали. У школі.
Лікування в першу чергу.
У першу, другу, третю та до кінця.
Один пропущений сеанс.
Річ у тім, що треба серйозно поставитися до цього.
Так і є.
Справді?
Бо ти забуваєш, скільки часу та грошей ми витрачаємо
на візити до доктора Нелла. Не всім так щастить.
Ал, скажи їй.
-Тату. -Давай.
Скажи, що ти нам сказав.
Що? Що сказати?
Вони знають,
що ти пропустила сніданок.
Заради бога, я все одно їла. Я взяла кілька бананів.
Треба сидіти та їсти в спокійній атмосфері.
Лише один ранок.
Для тебе це не просто ранок чи сніданок,
це не просто їжа, це обов'язок.
Не можна проходити відновлення, коли хочеш.
Може, вона має рацію.
Що?
Хіба те, що вона їла на ходу, не свідчить про те, який крок вона зробила?
Може, сеанс на тиждень — це забагато.
Спробуймо один сеанс на два тижні та побачимо результат.
Ці люди експерти. Вони знають, що краще.
Вона мусить мати слово.
Але не виключне. Наше завдання врятувати її.
Гаразд. Сядьмо сім'єю
і припинимо істерику.
Ти не була там. Не бачила. Не знаєш, що це таке.
Гей!
Можна мені просто бути щасливою?
Я відсиділа своє. Багато працювала. Тепер я маю жити своїм життям.
Так, лікування допомагає.
Але знаєте? Воно ж робить мене жалюгідною.
Я поміняю щастя на здоров'я, і якщо ви не розумієте,
то ви останні, з ким я маю говорити.
Мені не потрібен чийсь дозвіл.
Я даю вам слово, а не навпаки.
Що я тобі казала?
Цей голос наказує тобі наполягати сильніше.
Але твоє тіло витримає лиш стільки, Діне.
Треба довіряти нам, коли ми кажемо,
будь-яке тренування
надто небезпечне.
Наступного разу може й не пощастити.
Міє?
Не треба…
Прошу, не треба.
Вільяме?
Вибачте.
Я шукав, як найкраще виставити горіхи.
Можна тебе?
Ти кажеш, що ми трахаємося?
Що? Ні, авжеж ні. Хтось таке каже?
Я… Це точно не від мене. Це просто обурливо…
Нічого.
Просто…
Нащо брехати про таке?
Не знаю.
Хіба ж можна звинуватити хлопця?
Просто не думав, що ти про таке брехатимеш.
Поглянь на себе.
Я думав, що хлопці не дають тобі проходу.
Це… Ні, дякую.
Що?
Дуже мило з вашого боку, але я відмовлюся.
Але я подумав, що…
Щойно із залу. Вимитий у душі.
Такий чистий, що з мене можна їсти.
Власне,
я активно підтримую це.
Мені подобається їжа без нот дезодоранту.
По-перше, як ти смієш?
І по-друге, це як підготовка до курсової, а ми так не домовлялися.
-Ходімо. -Дві хвилини.
-Ти ще зла на мене? -Я на тебе не злилася.
Добре, бо я не міг зрозуміти, що зробив не так.
-Каме! -Що?
Дай мені закінчити. Я справді відстаю.
Відколи це Бекка Ллойд відстає?
Бо проводить свої уроки, бігаючи за Мією чи «розважаючись» із тобою.
Ого. Гаразд. Не треба брати мене в лапки.
-Я лише хотів… -Що?
Чого ти від мене хочеш?
Я…
Вибач.
Усе просто навалилося.
Це не повинно тобі все ускладнювати, Бекс.
-Якщо так, може, варто… -Так, варто припинити.
Ти ж це збирався сказати?
Ну, я мав…
Так, твоя правда, брехати Мії хріново,
а сказати їй — розбурхати її на пустому місці.
Гаразд.
Я дам тобі…
І як відчуття?
Так. Добре.
Як минула вчорашня зміна?
Так, добре.
Зробімо це.
Пам'ятай, що за цим стоїть.
Хто…
ця дівчина
там?
Вона…
освітлює кімнату.
Вона виділяється.
Як перлина в темряві.
Вона прекрасна.
Занадто гарна для всього світу.
Усі інші виглядають блідими і пласкими порівняно з нею.
Може, я їх більше й не бачу.
Нагляну я за нею.
Я подивлюся, куди вона йде. Де вона стоїть. Що їй подобається.
І, може…
поруч із нею. Може, вона гляне на мене.
Почне мене помічати.
Може, з нею я стану гарною.
Хорошою.
Але я не проти.
Досить навіть бути поруч.
Чи знаю я кохання?
Якщо так, то очі брехали мені,
бо я не знала справжньої краси, поки не побачила тебе.
Міє! Моє слово! Хто б міг подумати, що це в тобі?
-Я впоралася? -Це було справді щось.
Оплески Мії.
Добре, пані Джуді Денч. Що це, нахрін, було?
Карлі казала, що в тебе виходить, але цього я не очікував.
-Що? Вона так сказала? -Так.
Я більше ніколи не буду нещасливою.
Вона ніби оди тобі співала.
Каже, що вражена тобою, враховуючи обставини.
Які обставини?
Усі.
Через що ти пройшла.
Що ти пливеш далі.
Ясно.
Ти ніколи мене не кохав. Ти думав, що кохати мене приємно.
Ні.
Це правда, Торвальде. Коли я була вдома з Татом…
Звідки вона знає
про мене та обставини?
Це лише чутки, думаю. Але це круто.
Не хвилюйся. Це добре.
Вона думає, що ти смілива, розумієш?
Смілива
для анорексички.
Бо це все, ким я буду.
Я не можу змінити себе.
Не можу бути новою. Не можу бути іншою.
Поки моя хвороба — це все, що вони… що вона бачить.
…і він грався зі мною, як я гралася зі своїми…
ляльками.
А коли я приїхала жити до тебе…
Що ви робите, коли не довіряєте собі?
Знаходите того, кому довіряєте.
Привіт.
І тобі привіт.
Які плани?
У тебе є час?
Для тебе, завжди.
І не відпускаєте.
«РОМЕО І ДЖУЛЬЄТТА»: СЛОВА МІЇ
Чорт. Ні!
З'їла, невдахо!
Я була в лікарні сім місяців, поки ти набивала руку.
Та ну тебе з цим.
Дякую.
Я пішла з театрального.
Мабуть, мені треба припинити прагнути стати новою людиною.
Так, не думаю, що це рішення.
Або панацея.
То я маю повернутися до себе?
Дуже сподіваюся. Вона мені подобається.
КАМ ПРИНАЙМНІ ЧИТАННЯ В НАС НЕ ЗАБРАТИ
Номер сім.
Кохання руйнує все.
ЯКЩО ВИ ЧИ ВАШІ ЗНАЙОМІ СТРАЖДАЮТЬ ВІД РОЗЛАДУ ХАРЧУВАННЯ,
ІНФОРМАЦІЯ І РЕСУРСИ ДОСТУПНІ НА WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Переклад субтитрів: Дарина Полякова