Estem maleïts.
- Ho estem. - Quin pla tens?
L'últim cop que em van maleir… Jo què sé!
- Ets una bèstia resolent coses. - Soc la millor.
No, bèstia de bèstia.
Et carregues el que et planti cara.
Aquest cop no.
Una maledicció de grup s'ha de resoldre en grup.
Genial, he sentit a parlar d'una bruixa local
amb molts seguidors a TikTok…
TikTok no ens val, geni.
M'has dit geni?
No. Demi sona igual que geni. Però TikTok no ens serveix.
Cal un bon pla per desfer la maledicció.
Marxeu a casa, descanseu i prepareu-vos per treballar dur
perquè jo ja tinc prou feina.
Com ara?
Càncer. El meu pare en té!
Us estimo, adeu-siau. I preneu la caixa.
Ja tenim prou desgràcies aquí. I jo…
He de pixar.
Ines!
- Déu meu. - Sí, som tots uns genis.
Sí, i el Tonio va rebre la trucada.
El pare no sap que té càncer.
- Merda. - Exacte.
Com li diràs?
FREERIDGE
Ja ho faig jo.
- No, jo. Se'm dona millor. - No, ho fas de pena.
Es pot saber què us passa?
M'encanta aquesta cara d'enfadat. Fes-la un altre cop.
Em vaig a canviar.
Necessites ajuda?
No.
Parlem sobre com tornareu el vostre deute?
Ahir per la nit ens el vas perdonar.
Allò va ser el xoc del càncer.
Era en un moment delicat, com us atreviu?
- El meu germà té càncer. - Pst!
Merda! No ho sap perquè vaig respondre jo…
Qui li diu i com ho fem?
Cada dia que passa és un dia sense que es curi.
Sense complir els seus somnis.
Un dia més bevent suc mortal ple de sucre.
I un dia més perquè ens enxampin sense dir-li.
Quan em prengui el mòbil, et prendré el teu.
Prou de xerrameca i diguem-li ja.
- Adeu, Tonio. - Després ens expliques.
M'estimo les noies, però la Gloria es va burlar de mi.
Sé que està estressada, però hauria de confiar en mi.
Soc especialista en el més enllà. Cal pensar-ho en grup?
I que la Gloria decideixi què fem?
És com si un edifici s'està cremant
i, en comptes d'un bomber, truques a un domador de dofins.
Estic sent cruel amb l'Andre? Allargant la relació així.
No es pren seriosament les meves habilitats.
És bàsic als tutorials de YouTube, per trencar una maledicció
cal saber de quin tipus és. No totes són iguals.
N'hi ha de venjança, monstres d'ulls verds,
gats dimoni, possessions, per religió o terreny.
Mare meva, n'hi ha massa.
Sí, és complex.
És una ciència, però pitjor perquè importa de debò.
- No ho resoldrem. - Potser no.
- Deixem fer a la Gloria. - Bon dia, què tal el passeig?
Adeu, mare.
Adeu, rei.
I aquestes cares?
Hola? Com?
Hi ha un incendi i una emergència de dofins?
Ho sento, és un assumpte privat. Ens veiem a l'escola.
I segueix posant maons a la seva barrera emocional.
L'està fent gruixuda.
Oi? Em moria de ganes de parlar-ho amb algú.
Tu el coneixes,
què faig si no deixa d'allunyar-se?
Intenta donar-li espai.
Alliberar-lo perquè torni ell. M'agrada, però és complicat.
- Puc confiar en tu? - No…
Estic sota un conjur.
El trenca un petó d'amor verdader,
però no soc el seu amor verdader.
Anem fent.
He de fer que passi pàgina del seu altre amor.
Ah, ja. És complicat.
- Què t'ha explicat? - No gaire cosa.
Segueix pillat per algú AA.
Abans d'Andre. Crec que encara parlen.
Em sembla que sé qui és.
Clar que ho saps, sou íntims. Em sap tant de greu per ell.
Per què?
Perquè l'han ferit i ja no pot confiar en ningú.
És flipant. Jo confio en tothom.
Ferit?
Potser no sé qui és. Qui coi és? I per què no ho sé?
Si ho descobreixes, no m'ho diguis. L'intentaria enverinar.
Acabo de pillar que la Gloria no em farà cas
perquè no acaba de confiar en mi.
I no hi confia perquè no soc prou directa.
No advoco per mi mateixa.
Molt profund.
Confies en mi?
Et tinc de contacte d'emergència.
Si algú et ferís m'ho explicaries?
Les ferides es curen amb vitamina E i xerrant.
No li dirà mai. Ho hauré de fer jo.
- Què fas? - Doncs sembla que tot, com sempre.
I si ho fa la Lucia? Dos en un.
Ella li diu i ell la deixa per dir-li.
- Molt intel·ligent. - Ben fet, Gloria.
Què? Lucia és el nom de la maledicció?
És una maledicció.
Malediccions. És el moment, defensa't.
Gloria. Vull portar el timó en aquest tema
perquè crec que hi tinc més experiència.
Tens raó. Ets una mica depriment.
I el pare ja t'odia.
- M'odia? - O millor en Cam?
No pot ni tallar amb l'Andre.
Necessitem més opcions, Ines. Penso millor si camino.
No vas dir al lavabo?
Per això camino cap al lavabo.
Increïble, em descarta així.
I un rave em fa això. Jo la descarto a ella.
Crec que parlava del càncer del seu pare.
No. M'estava descartant.
Dividirem i vencerem.
I ho farem per entendre la maledicció i desfer-la.
Sona genial.
Però què vols dir?
Necessitem informació.
Necessitem l'obituari del fantasma. Ens ajudarà.
OBITUARI MARISOL MARTINEZ
No hi diu res, és una porqueria.
Ho sé. Només sabem que es diu Marisol Martinez.
No té més família que el seu fill,
la seva família s'estimava bla bla bla.
L'estimaven i tenia molts amants.
Com tu?
Com jo?
No assumeixo que ho sé tot, però m'imagino que n'has tingut.
Tinc quinze anys.
I què comptes com amant? el Sr. Waffles compta?
Què fas amb el Sr. Waffles?
Estimar-me'l.
Per Deu, no toco el meu gos.
Excepte carícies normals i algun petó a la boca,
però la cosa no va més enllà.
Ja ho sabia. Així que ho sé tot.
No, no tot.
Doncs hauria.
Per si he d'escriure el teu obituari algun dia.
No s'hi inclouen amants.
De fet, no és estrany que ho posi al de la senyora?
Cam, per què et reprimeixes? M'amagues alguna cosa.
Doncs sí i més d'una cosa.
No és just, jo t'ho explico tot.
No t'ho he demanat.
Hi ha coses que preferia no saber.
Com ara?
No t'ho diré mai.
Ei, què dius?
El teu cosí fa telegrames cantats?
- No, va propagar la Covid. - Merda.
Tenim l'obituari del fantasma
i confirma que la dona que vam veure és morta.
Ja, ho sabem. No és res de nou.
La dona del mercadet té l'obituari. Què més?
Anem a casa de la família del fantasma per interrogar-los
i aconseguir més informació d'ella.
Tant és.
Penjo.
Ja li has dit que té càncer?
- No. - És clar.
Perquè per variar
has fet el Tonio i m'ho has encolomat a mi.
Però et toca a tu. Tu vas agafar la trucada.
Per tu.
- Això és igual. - Ho faré.
- De debò? - Sí.
El pla ja està en marxa.
Les pizzes?
Què punyetes fa ell aquí?
És l'ajudant del Tonio.
Ajudant de què? No tens feina.
No cal tenir feina per tenir un ajudant.
- Soc en Rusty. - Ja ens coneixem.
Ho aconseguirà de debò!
Deu segons més!
Vinga!
Passa-me-la.
Perdona, no me'n recordo.
Acaba de passar.
Avui!
Mare meva, ets un…
Espera, li has donat el teu número de la seguretat social al meu tiet?
Encara no.
No ho facis.
Així no es tracta a qui et dona crèdit.
I jo no li pagaré. Li pagaràs tu fins que aclarim el que em deus.
Això és absurd. En Rusty se'n va.
D'acord. Llavors no li pot dir al teu pare que té càncer.
Quin és el pla?
No vagis de Gloria. No et respondré.
Portem deu minuts aquí plantats. Em pregunto si…
Si tinc un pla? Doncs sí, el tinc.
Me'l pots explicar?
No ho sé.
Podria ser un secret, ja que explico massa coses.
Potser me l'hauria de guardar per a mi.
Com estava previst.
I ara què?
Emboscada!
- Ens embosquen! - Què?
- Què voleu? - Informació.
Ets la noia que preguntava per la Marisol.
- Sí. - Què vols de la meva mare?
Saber per què ens ha maleït.
Bajanades.
He de guardar el gelat al congelador.
També l'heu vist? L'he vista uns quants cops.
Al pati. Per la finestra del dormitori.
A l'autoservei de Tommy. Què heu vist?
Només a ella. Vol la caixa.
Però, abans de tornar-li, volem informació
perquè ens ha maleït.
No volem tornar la caixa i seguir maleïts.
Quina caixa?
La del teu mercadet. Tenia les inicials MM.
Geny! Vas vendre la caixa de la mare? Et vaig dir que no!
Emmm, no.
Si la mare diu que vol la caixa, me l'heu de donar.
Us torno els diners.
No t'ofenguis, però no ets la teva mare.
Donar-te-la a tu no és donar-li a ella.
No la volem. Quedeu-vos la caixa i la maledicció.
Geny! Això ja no va amb tu.
No em parlis així.
- No l'havies de vendre! - T'estàs sentint?
- Estàs pirat. - Només et vaig demanar això.
Reunió, ara!
És un imbècil i no li pot dir al pare.
Ni tan sols coneix al pare.
Per això és perfecte per a la feina.
No hi ha bagatge emocional. Ho remata.
"Remata"? Serà un desastre.
S'ha de fer amb compte i delicadesa.
Cosa que ell no té.
És un titafreda egoista amb zero empatia i punteria.
Estic una mica confós.
M'esteu acomiadant? Encara ni he començat.
- No! - Sí!
- Continuo igual. - Para l'orella.
Ho estic intentat.
Espera'm aquí, la reunió no s'ha acabat.
Para el carro, germaneta. És una oportunitat d'or.
Aquest cap de suro dient-li al pare no és…
No parlo del pare. Parlo de mi.
Rusty.
Podria sortir amb un noi més gran.
Segur que queda amb l'Eddie, que fa unes festes brutals.
Podem acabar? He d'anar a can Roca.
- Ecs. - Quieta. No hem acabat.
- Què vols? - Tinc un pla per desfer la maledicció.
Merda.
Amb això del càncer m'havia oblidat de la maledicció.
A la meva habitació.
La resta quedeu-vos on sou. Torno ara mateix.
- Què tens? - Perdona?
No et penso explicar l'operació Emboscada
si no em parles amb una mica de respecte.
Avui no has dedicat un sol minut a la maledicció,
que no cal perquè és la meva especialitat i ho tinc controlat,
i no soc com la pesada irresponsable de la teva germana.
Sí, m'encanta com et queda aquest color
i et dono total responsabilitat i autoritat
per guiar-nos cap a la llum,
sobretot, considerant el que tenim muntat fora.
I ara què? Què hem de fer?
Una cerimònia d'entrega.
Això no existeix.
De debò m'estàs intentant contradir?
És de primer de fantasmes.
No pots llançar una cosa a l'aire.
Un fantasma no ho agafa.
Té sentit. Com és la cerimònia?
Ho he confirmat amb la família del fantasma,
la caixa era important per a ella i li hem de tornar.
Fem la cerimònia perquè un fantasma no pot agafar res
i estem maleïts.
La cerimònia ens protegeix de tornar la caixa
i continuar maleïts.
Abans que ho preguntis, és bàsic de malediccions.
Bé, potser més aviat nivell mitjà,
però estic fent servir conceptes bàsics, així que bàsic.
Genial. Fem la cerimònia. Porta en Cam i la caixa.
Fet.
- Què ha dit? - Vine.
- Farem la cerimònia d'entrega. - No m'incloguis.
- I això no existeix. - Existeix.
- Porta la caixa. - No la tinc. La tens tu.
- Jo? - Sí.
La Gloria va dir "preneu-la" i jo no ho vaig fer.
Clar. Sí, la vaig agafar jo.
Molt bé, ens veiem.
Simplement no me'n recordo, així que encara deu ser per aquí.
Tu la tens.
Des que vaig néixer.
Sempre he tingut tula, però no trucava per això.
Tinc informació nova i important.
Saps qui va ferir en Cam?
No, això és feina teva. Quan ho sàpigues, m'ho dius.
Crec que podré suportar-ho.
Ara no puc parlar. Problemes als baixos.
Ecs. No et puc ajudar. Adeu!
On ets, caixa?
No sé, Demi. Una cerimònia pre-entrega?
Sí.
Estava tan emocionada que me n'havia oblidat.
Ens ajudarà a purificar les males vibracions
i a calmar el fantasma.
Té sentiments?
- Obvi. - Quanta estona trigarem?
Seran unes 24 hores, o potser 48,
fins que trobi la saviesa necessària
per entregar la caixa amb seguretat.
És una secció del curs avançat de malediccions
que m'estic traient.
Encara soc al nivell mitjà.
D'acord, per on comencem?
Confessant secrets,
preferiblement que siguin foscos.
Com ara, no sé…
Per què el teu pare odia una de les teves millors amigues,
o si vas estar enamorat, et van ferir
i tens por d'enamorar-te, dir qui va ser.
- Cam, et toca. - No. Jo començo.
Gairebé mato al meu hàmster.
Bé, era de la Gloria.
Gràcies per confessar. Cam?
Tinc una història tràgica de rebuig que ningú sap.
Sí, explica'ns.
- Gloria… - Ara no, Javi!
És hora que marxeu a casa.
Perdó, Sr. Salazar.
- No volia faltar-li al respecte. - Bona nit.
Hem de parlar sobre les teves companyies.
Sí, els dos hem de tenir una conversa seriosa.
Soc tot orelles, filla. Què em vols dir?
Pare, tens…
No passa res. Digues.
En Tonio va respondre una trucada per dir-te que…
A poc a poc.
Necessito aigua.
D'acord.
Ara vinc.
Ei, i aquest pastís?
- El preferit del pare. - L'ha triat en Rusty.
Genial i en el moment perfecte
perquè gairebé em moro intentant dir-li jo sola.
Però ara li podem dir tots junts
després de menjar el seu pastís.
O mentrestant.
FELICITATS TENS CÀNCER
És massa retorçat.
Estem tan ofuscats amb com dir-li
que se'ns ha oblidat totalment que està malalt.
El pare té un càncer greu, no és un refredat de no res.
Ningú es mereix patir com tu.
O com ell.
És molt cruel que tingui càncer, havent perdut la seva dona pel mateix.
- És tot un repte quedar-se… - Tot sol.
I criar dues nenes tot sol.
És un heroi.
És el meu heroi.
Estic segur que has carregat un gran pes
imaginant què passaria si algun dia ell no hi fos.
I em sap molt de greu que estiguis passant per això.
A mi també.
Gràcies per dir això i per entendre com em sento.
No és res.
Això m'està superant.
Com a qualsevol persona.
Perdona, he estat una imbècil.
Estava equivocada.
Hauries de ser tu qui li digués al pare que té càncer.
Ja no cal.
Ho has fet tu.
Gràcies.
És el tercer tros?
Res de jutjar. Soc jo el que té càncer, d'acord?
Massa aviat.
Quan fa que ho saps?
- Cosa d'un mes. - I no ens ho anaves a dir?
No us volia preocupar.
Segons el metge, creixia lentament i no era agressiu.
Tot anirà bé.
Però vull que em respongueu una pregunta important.
Tu qui ets?
"Soc ximple, un desastre."
"No recordo on vaig deixar la caixa."
"No em mateu,
ho farà el fantasma quan torni a per la caixa!"
Amb exclamació o sense?
- Glo, males notícies. - Jo en tinc de bones.
El càncer no és letal, no estem maleïts.
Ja no cal desfer res.
Visca!
Gràcies per encarregar-te de tot per mi.
Gràcies per ser tan responsable.
Gràcies per les gràcies.
- Bona nit. - Nanit.
Esborrar.
Ei.
Saps això del càncer i la maledicció?
- T'ha trucar primer? - És clar.
Han entrat a robar?
Estava buscant una cosa que, de sobte, ja no necessito.
- Ho endreçaré. - Millor que sí. Això no és gens tu.
Com ho saps? Potser sí.
Potser és un secret que no saps.
Creus que ho saps tot, però no és cert.
Ets desendreçada en secret?
Em faràs parlar dels meus sentiments ara?
Ara fingeixes que t'és igual, però t'importa.
Per què em tortures així? Està bé, d'acord.
Sé que vols saber els meus secrets i, realment, ja els saps.
Almenys tots els que vull compartir.
Altres són en una caixa forta,
així em sento còmode.
I no és per tu, és per mi.
Per a tu és important explicar-m'ho tot
i saber-ho tot de mi, però jo no soc tu.
Gràcies per explicar-me tant.
- Sé que et va resultar dur. - Ho va ser.
Però també em pregunto
quan fa que tens aquestes patates aquí?
Em puc estirar? Gràcies.
No, hauria de marxar.
Ho sento. Vaig ser egoista insistint en saber-ho tot.
A vegades, em sento com el segon plat dels meus amics
i em poso sensible
i gelosa, potser.
D'acord, potser, no. Segur. Gelosa que algú et conegui millor que jo.
I sento que hi ha secrets entre nosaltres.
Ets qui millor em coneix.
Ningú es preocupa per tu més que jo.
No. Res de plorar. No puc amb això. No puc amb les llàgrimes.
Tu guanyes. Una pregunta, Demi. Només una.
Pregunta'm això que vols saber
i creus que t'amago, però només perquè plores,
i cap més pregunta o debat.
El Sr. Martin té cabell sota el barret?
Què va, té calba.
Però això no era el que volies preguntar.
L'Andre em va dir que estàs penjat d'algú que et va ferir.
Qui?
Tu.
- No és càncer. - Ni una maledicció.
- Estic tan feliç. - I jo.
La Demi ens va convèncer que la caixa estava maleïda.
Descansem aquests cervells.
Demà serà un nou dia.
Deu minuts més.
- Entesos. - Sí!
Ines.
Ja està.
VULL LA MEVA CAIXA, PUTA
Subtítols: Silvia Hornos