MARISOL MARTINEZOVÁ 5. 6. 1952 – 21. 5. 2021
Marisol.
Haló?
Mami?
Rubene! Rubene? Jseš celej? Broučku!
Nemám šanci to stihnout. Všechno na mámin vzpomínkovej obřad musí bejt dokonalý.
Den mrtvých je nejdůležitější den v roce.
Chutná to jako mléčnej dort. Díky, ale jdi makat na květinách.
- Jak mají vypadat? - Jak chceš.
Ne, takhle ne. Možná se svez do školy s Rustym.
Odpadku, odpadkovej koš.
Tady.
Co to je?
Domácí mystická majonéza. Uchrání nás před zlem.
- Aby se nic z toho nevyplnilo. - Ty to pořád řešíš?
To s tou krabicí se vyplnilo.
Říkala, že se snažím vyřešit něco, co je rozbitý. Tu kletbu.
Ale abych to vyřešila, něco se musí rozbít.
Ta krabice. Našla jsem tam tu pozvánku.
Až moc to řešíš. Už je to pět tejdnů.
Jestli je tu fakt kletba a duch, proč mám další šanci na rekord v závěsu?
- Neměl by se teď můj život rozpadat? - Je to ticho před bouří.
Tak kde byl ten duch včera na Halloween?
Halloween je pro duchy urážlivej. Vytvořil ho Hollywood a cukrářský koncerny,
aby na něm vydělali. Je to duchovní přivlastnění.
Ať už to bylo cokoli, je to pryč.
Už nemůžu trávit čas řešením nereálných duchů.
- Musím udělat skutečný věci. - Jasně. Pro ducha tvý mrtvý mámy.
Jo, je to tradice. Kdo tě tak uhání?
Andre. Oba nás frustruje Cam.
Oba monitorujeme svoje pocity pomocí čísel a fází měsíce.
A teď jsem jeho neoficiální spolumoderátkorka.
Sakra, musím s ním jít řešit jeho podcast.
Máme ubývající měsíc,
takže dnešní podcast by měl být o uvolnění toxický energie a o kletbách.
- A o zbavení se zbytečný vztahový záště. - Jo, miluju, jak se to dneska hodí.
- Co miluješ? - Tebe. A dnešní téma podcastu.
- Uvolňování toxický energie. - Nic pro mě.
Je to přímo pro tebe.
Měl by sis to poslechnout, aby ses zbavil tý negativity, co v sobě držíš.
Ten učitel mi nevadí, když už nosí spoďáry.
A co ten člověk, co ti tak ublížil? Zbavíme se ho.
Nebo mluv o tom, proč pořád řešíš člověka, kterej mi ublížil.
- Řekni mu, ať si nás poslechne. - Takovej prostě je.
- Odmítá podporovat umění. - Jo. Když si poslechnu tvůj podcast,
musím si poslechnout špatnýho dýdžeje a zajít na kamarádovo amatérský divadlo.
- A pak už nebudu mít vůbec klid. - Nechme ho bejt.
Není tak citlivej jako my, a to je v pořádku.
Nejsem tak citlivej? Vážně to chceš začít řešit?
Já vlastně chci jít domů,
páč jsem si zapomněla… Čau!
- A taky zapomněla, kudy má jít domů. - Jo.
- Co se mezi váma dvěma děje? - Nic.
No, možná něco jo. Sice se přirozeně všemu vyhýbám,
takže se rád vyhnu nepříjemný konverzaci, ale štve mě, že na mě víc netlačí.
Vidíš, jak má zatraceně rovný záda?
Při tréninku se až moc prohýbáš v zádech. Kvůli tomu se asi pokaždý pustíš.
Ale když neprohnu záda, nebudu moct využít svoje ramena.
Mám silnější trapézy než bicepsy.
Ale kdybych trochu použila tricepsy a zatnula zadek, pak bych…
- Až moc o tom přemýšlíš, to nedělej. - Jo. Pak se přestanu držet.
- Vím, že je to hloupý. - Dost. Není to hloupý.
Snažíš se být v něčem nejlepší.
A děláš to pro sebe. A o tom to všechno je.
Taky chci respekt a fotku v LA Times.
- Myslím, že to zvládneš. - Já vím, nepotřebuju tvoji motivaci.
- Proto se mi líbíš. - Cože?
Můžeme projít seznam potravin, co tvůj táta nechal Toniovi a ten mně?
Jedu do supermarketu a potřebuju osvětlit jednu speciální položku.
Je to věc, kterou normálně nepořizuju. Tampony. Bez vůně a z lepenky.
Preferuju plast, ale příroda je důležitější než moje frnda.
- Teda, ta je taky dů… - Ne, chápu. Díky.
Jestli máš večer volno, doraz na kamarádovu oslavu Dne mrtvých.
- Můžu si s sebou vzít kámoše. - Takže jsme teď kámoši?
Jo.
A od půl sedmý do desíti nesmíš bejt doma. Tvůj strejda pronajal barák filmařům.
Už zase? Ne, promiň. Na mejdan jít nemůžu, ale doma nebudu.
Jdu na hřbitov uctít mámu. Je to na celou noc, ale díky za pozvání.
Jsem ráda, že to natočíme během oběda. Po škole pomůžu Glorii.
Je to pro ni velkej den. A pro nás. Chci mluvit o fázích měsíce.
A já o tom, čemu se vyhýbáš.
Dnešním hostem je Cam. Ve vysílání si všechno vyříkáme.
Mám skvělej nápad na obřad u hrobu. Když jsme procházely máminy věci v garáži,
našla jsem velkou krabici figurek, co máma zbožňovala.
Můžeme je postavit okolo jejího hrobu.
Ten nápad se mi fakt líbí, ale máma ty figurky nenáviděla.
Vždyť byly po celým baráku.
Protože jí je dala babička. Mámě přišly nevkusný.
To si myslela i o babičce. Neříkej to tátovi.
Dobře. Co takhle z hřbitova jít do naší oblíbený italský restaurace?
Máma to tam nenáviděla. Oblíbily jsme si to tam až po její smrti.
Ale pokračuj s nápadama. Jeden bude dobrej.
Vás dva tady čeká „Zbrusu nový Dre“.
No tak, je to podcast.
Nikdo nevidí, jak je vám to oběma nepříjemný, tak to popíšu.
Camovi se potí ruce a Demi vypadá rozrušeně
- a že řekne něco, čeho bude litovat. - Z oběda nám zbývá jenom deset minut.
Dobře, od mlčení přejdeme ke konverzaci. Konkrétně o tom, čemu se oba vyhýbáte.
Víte, čemu se nikdy nevyhýbám já? Látkám!
Kdo nemá rád látky? Jsou látkou našich životů.
Kterou vyrábí náš ambiciózní sponzor Freeridge Textiles.
Jejích látky jsou neodolatelné. Dobře, zpátky k našemu pořadu.
Dnes se bavíme o ubývajícím měsíci. A o zbavení se zbytečný vztahový záště.
Came, dáme ti emoční koupel. Musíme vydrhnout špínu a očistit póry tvojí duše,
abys mohla znovu milovat. Řekni nám, co se stalo. Kdo ti ublížil?
- Není mi příjemný ho jmenovat. - Ztrácíme čas. Už se to stalo dávno.
Nechme minulost minulostí. Nejspíš o nic nešlo.
- Vlastně šlo o hodně. - Jo, je to tvoje pravda, kotě.
Stalo se tohle.
Bylo mi 12. Byl jsem zamilovaný do svojí kamarádky. Než jsem jí řekl, že jsem bi,
řekla mi, že nikdy nemůže být s klukem, co někdy měl kluka.
Ta bifobní mrcha. A ta kamarádka byl někdo, koho jsi miloval?
- Jo. - Demi, tehdy ses s Camem kamarádila.
- Byla jsi u toho? - Jo, byla.
Fakt? Protože si to nepamatuju. To bych si pamatovala, ale nepamatuju.
- Jak příhodný. - Ne, spíš si myslím, že to nikdo neřekl.
- Řekl.. - Nemyslím.
- Dobře. - Nechci to popírat. Ale nestalo se to.
Bez urážky, ale zasáhlo mě to až do jádra mojí identity.
- Pamatuju si to líp. - Souhlas s nesouhlasem.
- Oukej. - Ne, tohle není šedá zóna, je to jasný.
- Na rozdíl od sexuality. - S tím souhlasím. A proto říkám,
- že se to nestalo. - Asi jsi to neslyšela.
- Nebo tomu nevěřím. - Na tom přece nesejde.
Zažil jsem to a ty to nerespektuješ.
Tahle jizva se nezahojí.
Díky za nepříjemnej rozhovor. Doufám, že budete mít skvělej podcast.
Zavolám ti, brouku.
A to je pro dnešek všechno.
Je to Zbrusu nový Dre.
Snad máte skvělej Dre.
Proč to udělat zítra, když to můžete udělat Dre?
Oukej!
Je to Zbrusu nový Dre,
je to Zbrusu nový Dre, jo!
Zhruba v 18:45 jí dopovíme letošní novinky
a zazpíváme jí duet songu od Depeche Mode.
Jo, zapomněla jsem ti to říct. Ten duet už není duet. Bude to sólo,
protože často zpíváš moc hlasitě a zapomínáš text.
Tenhle rok bys mohla uctít mámu tím, že budeš zticha.
- Proč ji neuctím svou nepřítomností? - Chceš sedět v autě?
- Ne, nepůjdu tam. - Rusty mě pozval na mejdan. Půjdu tam.
- To tě pozval taky? - Vlastně mě pozval jako první.
Když mě už nepotřebuješ na ten obřad, půjdu pařit.
- To ti táta nedovolí. - Už dovolil. Psali jsme si,
- když jsi řešila modlitby na 18:13. - Zavolám mu.
- Vše v pořádku, Glorie? - Ne.
Řekl jsi Ines, že může jít na večírek místo na hřbitov?
- Ano. - Všichni tam přece chodíme jako rodina.
- Je to tradice. - Snažil jsem se ti dovolat.
Jsem teď na hřbitově. Večer jdu s Lucií jdu na charitativní akci.
- Pracuje na ní měsíce. - To se na mě vykašleš kvůli Lucii?
Vím teprve od rána, že to bude dneska.
Jestli chceš, jdi s Ines a na hřbitov půjdeme zítra.
Jít zítra pro mě nepřipadá v úvahu.
Říká se tomu Den mrtvých, ne Den po Dni mrtvých.
- Jít zítra nám přece nepokazí tradici. - Podle mě zkazí.
Život mě naučil, že tradice se můžou měnit. Buď tomu otevřená.
Definice tradice je taková, že se nemění. To jseš pitomej? Tak jseš?
Vím, že jsi vážně zklamaná, takže ignoruju tvoji neúctu.
Jseš ty pitomá? Protože mluvíš se svým tátou.
Odpustím ti, ale nezapomenu to.
Užij si svoji bokovku, Javi. To jsem mu chtěla říct, ale neřekla.
- Ta věta si zaslouží živý publikum. - Jen abys věděla, jsem naštvaná na Cama.
- Byl na mě hnusnej v Andreho podcastu. - Jak jako?
Zlobí se na mě kvůli něčemu, co jsem řekla ve 12. Netuším, o čem mluví.
- O co jde? Možná si to pamatuju. - Je to…
hloupý. Ani si nepamatuju, co si nepamatuju. Bylo mi 12.
Co jsem tehdy vůbec věděla? Ani jsem ještě neviděla porno.
Musíme vědět, co víte o mojí mámě, co vás straší.
- Co? - Co?
Viděli jsme ji na hřbitově.
Mrkev a česnek jsou dobrý přírodní duševní čistící prostředky.
- To ti někdo napsal? - Řek.
- A kdo ti to řek? - Řek.
- Ptám se kdo? - Jeden Řek mi to řek.
- Tak hele… - Jak vidíte, tohle je pozvánka,
ale ne jen tak ledajaká. Je na oslavu 50. narozenin s tématem Smrtonostné zbraně.
A jak jsem zjistila, je to film o policajtovi na pokraji…
- Ten film znám. - Mariluna ho zjevně milovala.
A Henry taky. Uspořádala pro něj tu oslavu.
Podívejte na ten vzkaz od Mariluny po Marisol.
„Marisol, doraz, prosím. Chybíš mi.“ Co to podle vás znamená?
Myslím, že Mariluně chyběla moje máma Marisol, a tak ji pozvala.
- Ale kdo je Mariluna? - To je to, oč tu běží!
Marisol. Mariluna. Slunce. Měsíc.
- Asi jsou příbuzný. - Matka měla jenom bráchy.
- Určitě? - Nebylo nic, co bych o mámě nevěděl.
- Byla sdílná. - U nás doma se toho sdílí až moc.
Takže víte, že bojovala ve válce?
To není veřejně známá informace. Jak to víš?
- Z jejich vzpomínkových stránek. - Cože?
Ne, netušil jsem, že Jamal vytvořil tenhle divnej web.
Měl váš syn tajnej románek s Marisol?
- Možná. - Možná.
- Moje máma nechodila s puberťákem. - Byli si až nevhodně blízcí.
- Nejlepší přátelé. - Dost netradiční.
Ne pro Jamala. Má spoustu zvláštních koníčků a zvláštnějších tajemství.
- Našel peníze z RollerWorldu. - Kecy. Z RollerWorldu?
- V naší čtvrti nejsou zakopaný prachy. - Můj syn je našel.
Tak to pardon. S pomocí svých přátel a mojí tchyně.
Co s těmi penězi udělali?
Podle Jamala je Marisol zakopala, aby je děti znovu našly.
A vyšila pro ně mapu.
Takovouhle?
Jo, ale byla hotová. Tahle vás dovede jenom k lékárně.
- Jestli byli Jamal a Marisol milenci… - Nebyli!
Tak pokud se dotýkali přes oblečení, pak Jamal určitě ví, kdo je Mariluna.
- Můžete svýho syna nějak kontaktovat? - Jo. Ale je to…
otravný.
Ne, je to dopředu, dopředu, dopředu, na bok, dozadu, na bok, dopředu.
- To taky dělám. - Ne, pleteš si strany a předek. Otoč to.
Kruci, je to matoucí. Proto je tak otravný kontaktovat Jamala.
Pracuje pro Noela Aroma. A telefony v biosféře nefungují.
- V biodómu. - Vezmi si to, než to zničím.
- Udělal jsi třikrát bok. - Ne, třikrát předek.
Určitě? Když to otočíš, je to zadní strana.
Dejte mi to.
- Haló? - Jamale, zlato?
- Mami. - Proč zní jako robot?
Protože hlas Yettiho je pořád v beta verzi. Kdo to je?
Ahoj, jsem Demi. Mám rychlou otázku, na kterou se mi tvoji rodiče snaží odpovědět.
Znáš Marilunu, kterou znala tvoje zesnulá přítelkyně Marisol?
- Ne. - Měla Marisol sestru?
- Ano. - Ta kostka lže. Máma neměla sestru.
Než zemřela, řekla mi, že má dvojče.
Jsou si podobný. Marisol je Marilunino dvojče.
Slunce, Měsíc, to přece dává smysl. Ještě něco?
Ještě jedna otázka. Jamale, chodil jsi s mojí mámou?
Pane Martinezi, odpovídat na tuhle otázku je pod moji úroveň.
Tím říkáš ne, viď?
- Je to zlý dvojče. - Je to zlý dvojče.
To je mi ale překvápko. Nikdy jsem nevěřila, že je to duch,
protože je to, jak jinak, skutečnej člověk. Takže duchové neexistujou.
- Věřící v duchy 0, Gloria 1. - Proč se kvůli tomu chováš takhle?
Tohle je pro moji rodinu nesmírně důležitý den, Demi.
- Tyhle kraviny už nechci řešit. - Neurážej mě tím, že tomu tak říkáš.
Nechápu, proč tomu věříš.
Nemusíš tomu rozumět. Musíš to respektovat. A nerespektuješ to.
A já dělám totéž s Camem.
A sakra. Už musím.
- Převleč se. To by se mámě nelíbilo. - To je fuk. Zaprvý, je mrtvá.
A zadruhý, neuvidí to, protože dneska nejdu na hřbitov.
- Takže upřednostňuješ mejdan před mámou? - Ne, upřednostňuju ho před tebou.
Jseš tak sobecká. Nedokážeš se ani jeden večer věnovat někomu jinýmu než sobě.
Ne, to ty to nedokážeš. Všechno musí bejt furt po tvým.
Chováš se jako mladší sestřička trpitelka.
Jo, to jsem celá já. Gloria opět ví naprosto všechno.
- Vím všechno, protože dělám všechno. - Protože mi nedovolíš ti pomoct.
To, co děláš ty, je opak pomoci.
Dělám, co můžu! Co víc ode mě ještě chceš?
Chci, abys byla lepší a aby ti záleželo na tý neskutečný ženě, co tě porodila!
Můžeš mi říct, jak mám uklízet kuchyň, upýct dort
nebo s kým můžu chodit na večírky, ale nebudeš mi říkat, jak mám truchlit!
- Počkám venku na Rustyho. - Jo, teď už to chápu.
- Jde o Rustyho. - Bože můj! S ním to nemá nic společnýho!
Nemusím ho nesnášet jenom proto, že ho nesnášíš ty.
Já ho mám vlastně docela ráda.
Teda, není nepříjemný ho tady mít. Není totálně neschopnej.
- To je na hlavu. - Máš pravdu. Není vůbec neschopnej.
Ne, je na hlavu, že Rustyho znáš jenom pár týdnů
a chválíš ho víc, než jsi kdy chválila mě.
- Ines, nikam nepůjdeš. - Jo. Jdu. Nejsi moje matka.
Ten duch je ve skutečnosti zlý dvojče tý mrtvý paní, a ne duch. Šílený, co?
- Demi, proč jsi tady? - Chtěla jsem ti říct ty novinky.
Super, řekla jsi mi je. Teď se jdu věnovat rozchodu.
Rozejdeš se s Andreem?
Ne, budu se dívat na reality show The Bachelor.
S Andrem nám to klape. Změnil jsem na něj názor.
Došlo mi, že má skvělý vlastnosti. Včetně toho, že není lhář.
Dobrou noc.
Je mi zima.
- Je 20 stupňů. - Je mi zima, když mě nepustíš dovnitř.
Chci zpátky dovnitř. Moc se ti omlouvám.
Protože ti to není příjemný?
A taky se omlouvám za to, že nerespektuju to, v čem spolu nesouhlasíme.
Mrzí mě, že se ti to stalo a že si myslíš, že jsem to řekla.
- Nemyslím si to. Vím to. - Came, to není něco, co bych řekla.
Nejsi pro mě miň přitažlivej, když chodíš i s klukama.
Bylo mi 12. Co jsem kruci věděla o sexualitě?
Moc mě mrzí, že ti nějaká blbost, kterou si nepamatuju, tak moc ublížila.
Nebyla to blbost.
Bylo to zničující.
A tvoje omluva ani není o mně. Jde tady o tebe.
Nelíbí se ti, jak nepříjemně se cítíš, ale vciť se do mě.
Ten den jsi mě zlomila.
Nikdy jsem se plně nezotavil z toho, co jsi mi řekla.
Donutilo mě to všechno zpochybňovat.
Moje sebevědomí, moji sebeúctu, moji nejlepší kamarádku.
- Proč? - Protože s tebou jsem měl být v bezpečí.
Měla jsi mě přijmout. A nepřijala. Kvůli tobě jsem se cítil odporně.
Chápej, když mě nedokážeš přijmout takovýho, jakej jsem,
jak mě může přijmout zbytek světa?
Jdi do prdele, Demi.
- Neviděli jste Ines? - Ne.
- Čus. - Čus, jak je?
Chceš jet domů?
Jo.
A ne. Cítím se hrozně, že zmeškám mámin obřad u hrobu, ale…
jsem na Glorii tak naštvaná,
protože si myslí, že dnešek je důležitej jen pro ni, ale je důležitej i pro mě.
- Řeklas jí to? - To nemá smysl.
- Neposlouchá mě a nepochopí to. - Já tě poslouchám.
Nejde o to, že nechci myslet na mámu. Myslím na ni každej den.
Jde o to, že celej tenhle den je o vzpomínání na ni a já…
Nepamatuju si ji. A zabijí mě snažit se přijít na to, co by se jí dneska líbilo.
Její oblíbený kytky a restaurace.
A pak mi připomene, že to vůbec nevím. Je to moje máma.
A já si ji nepamatuju.
A štve mě jak jsem byla na Glorii hnusná. To jsem vždycky.
A má pravdu.
Nepomáhám jí. Dokonce jsem zapomněla dát do dortu cukr.
Gloria chce, abych byla lepší.
A já to chci taky.
Ale nevím jak.
Hej.
Záleží jenom na tom, aby ses snažila dál.
Tady do toho měla začít tancovat Ines, ale o nic nejde.
Jsme trochu pozadu, ale mám dobrej pocit ze života a z toho, jak se věci vyvíjejí.
VALERIA CARMEN SALAZAROVÁ
Nemůžu ti lhát, mami. Všechno je na hovno.
Táta chodí s novou ženskou a nedělá si čas na věci, na který si dřív čas dělával.
Možná za to může ta rakovina.
A ta rakovina! To je zatraceně děsivý.
Dělám, že jsem statečná, ale mám fakt strach.
Co když ztratíme tátu? Sotva jsem přežila ztratit tebe.
Myslím, že tu zodpovědnost bych nezvládla.
Obzvlášť teď, když si Ines našla svoje opravdový poslání coby osina v zadku.
Jsem unavená.
A jsem unavená z toho, že jsem unavená.
Chci být znova dítě.
Aspoň pro jednou.
Potřebuju tě, mami, a ty tady nejseš.
Jsem tady.
- Mami? - Ach, Glo, moc mě mrzí,
že tě nemůžu držet a připomínat ti, že jsi moje statečná a silná holka.
Teď si zrovna nepřijdu statečná ani silná.
Ale jsi, zlatíčko.
Ne, sotva to zvládám
a v srdci se tak šíleně hněvám
na tátu, na Ines a na tebe. Za to, že jsi zemřela.
To nic. Takové pocity jsou normální. Nebuď na sebe tak přísná.
S Ines selhávám.
Je tak neuctivá a ničeho si neváží…
- A ty jsi možná úplně stejná? - Prosím?
Musíš přestat být její matkou a začni být její sestra.
Začni ji mít skutečně ráda.
Zkus být její kamarádka. Možná se stane tvojí.
- Jak? Jak to mám zvládnout bez tebe? - Jsem pořád s tebou, broučku.
Stačí věřit.
- Ale já nevěřím. - Tak proč jsem tady?
Glorie.
- Jsi v pohodě? - Proč jsi tady?
Hodil jsem Ines domů a tys tam nebyla. Chci se ujistit, že jsi v pořádku.
Budu.
Slova jako násilí ticho navždy oddálí.
Jako vítr vtrhne do mýho malýho světa.
Bolí mě, jak mě to probodává.
Copak to nechápeš? Ach, ty holčičko moje.
Všechno, co jsem kdy chtěl a potřeboval
mám tady, ve svém náručí…
Jedna sestra bude zkázou té druhé. Někdo umře.
Překlad titulků: Jakub Doležal