V pohodě?
A jsme zpátky.
Do prdele! Andre vysílá podcast Je to zbrusu nový Dre. Poslechneme si to?
Jo, fajn.
Ahoj, Dreniaci. Vítejte u speciálního dílu Je to Zbrusu nový Dre.
Jsem váš moderátor Dre. Jak všichni víte, tenhle podcast je obvykle
o sebelásce a péči o sebe, ale někdy je bolest tak velká,
že ji nespraví žádná svépomoc.
Zjistil jsem, že můj přítel a moje nejlepší kamarádka
mají za mými zády poměr.
- Sakra! - Sakra!
Načapal jsem je, jak se líbají. A nebylo to dýchání z úst do úst.
Zrádci jsou horší než vrahové. Ještě horší než vrahové psů.
Jejich oběti se už aspoň netrápí. Myslíte, že víte, kdo jsou vaši přátelé a milenci.
Dokud vám neurvou péro a nevrazí vám ho do srdce.
Pardon, přehnal jsem to? Už ani sám nevím, mám zlomený srdce.
Ale vážně, jaký typ člověka by chtěl ublížit někomu, kdo je miluje?
Tak co s tím?
Obvykle říkám, abyste se nad to povznesli a nastavili druhou tvář.
Ale ve vzácných chvílích odpuštění nestačí, protože je bolest až moc velká.
V takových bolestivých chvílích
je potřeba ty kretény jmenovat.
Naserte si, Came a Demi!
Došel nám toaletní papír a nejspíš bys měla vyprat.
Obzvlášť tvoje triko, který možná bylo použitý jako toaleťák.
To je od Hermèse?
Ručně rolovaný okraje? Ten potisk je perfektní.
To je originál? Počkat, fakt je! Kde jsi to vzala? Jseš prostitutka? Jenom fór.
Ale vážně bys neměla krást.
Takže je bohatá. Kde myslíš, že ta ženská může bydlet?
Mám pocit, že někde u pobřeží.
Nebo cítím náznak Kardashianek v Calabasas.
Ne! Cítím povadlý koule, tenisovej kurt, Beverly Hills.
To je Chanel číslo 5?
Ne.
Chanel číslo 10, takže je fakt zazobaná. Jsou z toho cítit prachy.
Bel Air, Holmby Hills?
Nezapomeň říct Rustymu, aby koupil toaleťák.
- Počkej. Jakej je tvůj názor na pomstu? - Jsem pro, pokud nejde o tvoje tričko.
- Ne. - Tak jo, jsem pro.
Tady ne, promiň. Mít se k sobě na veřejnosti znevažuje Andreho.
Nenech se tím vyvést z míry.
Jsem ta druhá žena a teď to ví celá škola.
Jseš jediná žena. Věděl jsem, že takhle zareaguje. Proto jsem to nechtěl ukončit.
Provedli jsme mu něco traumatizujícího. Co když už nikdy nikomu neotevře srdce?
Traumatizovalo ho i to, když vyšly úzký džíny z módy. Bude oukej.
- Říkal, že má zlomený srdce. - Ani jeden z nás mu nechtěl ublížit.
Už není cesty zpět. Nezměníme to a ani neovlivníme, co si o tom myslí.
Soustřeďme se na nás a překonejme to. Demi, konečně máme šanci být spolu.
- Ničitelko domova! - Jakýho domova?
Pomsta!
Au! Glorie, proč jsi mi to sakra hodila do obličeje?
- Promiň, mířila jsem na tvý koule! - Sedím, jak je chceš trefit?
- To je fuk! - Oukej?
Není to oukej! Jak se opovažuješ odmítnout ségru?
Počkej, proč se zlobíš? Chceš, abych chtěl tvoji ségru?
Proč ne? Chceš všechny ostatní! Děvkaři!
Přestaň! Chováš se jako cvok!
Ukážu ti, jakej cvok jsem! C-V-O-K!
Glorie, nech toho. Přece mi nedáš rá…
Prej na tebe někdo hodil oběd.
- Hej! Gloria někoho mlátí! - Gloria někoho mlátí?
Cože? Vždyť Ines je tady.
Hej! Přestaň! Nech toho!
Glorie, nemám slov.
Fajn. Tak to probereme zítra.
- Po mým dalším pokusu na rekord v závěsu. - Ne.
- Můžu vám pomoct? - Přijel jsem kvůli svoji dceři.
Čekal jsem vašeho partnera.
- Partnera? - Promiňte.
- Myslím vašeho manžela Javiera. - Já jsem Javier.
To musí být u vás doma matoucí.
- Jak víte, tohle je její poslední šance. - Kdy měla ty předchozí?
Nejdřív party, teď tohle? Nevím, co se to s tebou děje.
- Tonio! - Javiere?
Ale ne! Nejsem u svýho zubaře.
Nevím, jestli se víc zlobím na svou vznětlivou dceru, nebo na hloupýho bratra.
- A proč ses za mě vydával? - Byla to spíš interpretace tvý osoby.
Taky jsem nevěděl, že to zjistíš. To ses musela prát? Nebude to levný.
S tím nezačínej. Proč jsem se nedovolala tobě?
- Za co ti platím? - Ty mu platíš?
Ne včas. Dovolala by ses mi, kdybys mi zároveň nepsala.
- Tátův levnej tarif to nezvládne. - Platím ti mobil?
A jak jsem měl vědět, že tvůj táta bude uprostřed dne doma?
Jo, tati, proč jsi byl doma? Nikdy nejsi doma během dne.
- Co je? - Vyloučili ji.
Vyloučili?
- Že jsi za mě bojovala? To jsem nechtěla! - Teď to dává smysl. Co jsi udělala?
- Nic jsem neudělala! - Ines za to nemůže.
Glorie, přestaň chránit svou sestru.
Strašně jsi mě zklamala!
Mě taky!
- Promiň, furt jsem jako Javier. - Jdi do mýho auta!
- Kde jsi byla, když jsi ji měla zadržet? - Proč za to můžu já?
Přestaň být sobecká. Máte na sebe dávat pozor. Teď běž do třídy! Jdeme.
Promiň.
Opil nás a zamknul nás v tom pokoji. Měli jsme doslova svázaný ruce!
A když budeme upřímní, naše láska začala první.
To Andre je vetřelec. V sedmičce jsme ho neznali. Nemůžeme za to.
Tohle by nikdo neměl řešit. Ani by to nemělo nikoho štvát.
Ne s globálním oteplováním a potápějícíma se medvědama.
To by mělo lidi štvát. Lední medvědi, že jo?
- To mluvíš se mnou? - Ne.
No teda. Co to mý oči nevidí, někdo je z toho na větvi. Jseš fakt vinná.
- Můžeme si promluvit? - Ve dvě. Ty a Cam v Dre-castu.
- Ať to probereme veřejně. - Děvko.
- A co soukromě po natáčení podcastu? - Co takhle ne.
Všechno to můžou slyšet i Dreniaci.
Já už jsem se s tím srovnal, ale oni chtějí krev.
Chci to napravit, ale nechci rozdmýchat negativní energii tvých fandů.
Takže nebude lepší, když se neuvidíme do doby,
dokud nepřevládnou chladnější hlavy?
Mrcho!
Až se vrátím, budeme mít dlouhej rozhovor. Do tý doby běžte oba do svýho pokoje!
- Je to tvoje vina! - Nauč se zvládat svůj vztek.
A ty to, že jseš nula!
Ta špatná poznámka tě bude stát 20. A k tomu 50 za to, že jsem musel do školy.
Samozřejmě, že je koš plnej.
PACIENT: SALAZAR JAVIER
- Haló? - Táta mi lže o tom, jak moc je nemocnej.
- Co? Proč? - Na mejdanu jsem našla ručně psanou závěť
a teď nemocniční náramek a brožuru na chemoterapii.
Cinnamonina předtucha je o rakovině mýho táty.
Zpomal. O jaký předtuše mluvíš?
- Nechci jí vyslovit, aby se nevyplnila. - Bojíš se, že bys to přivolala.
- Tak jsem si to napsala do diáře. - Napsala sis to?
Vezmu si to na chodbu.
Ježíši Kriste, Glorie. To je mnohem horší. Špatný věci si logicky nezapisuješ.
Uzavře to osud. Kdy ti to Cinnamon řekla?
Když jsem tam šla čurat. Řekla mi něco, co nechci říct, ale napsala jsem si to!
A ukázala jsi od tý doby někomu svůj diář?
- Ne. - Nedělej to.
Demi, všechno to souvisí s tou prokletou krabicí. Musíme najít Marilunu.
Nemůžeme čekat, až sem zase přijde. Musíme ji najít.
- Ale jak? - Nevím.
Demi, udělej mi laskavost. Dávej za mě pozor na Ines.
- Jasný. - Děkuju.
Proč nejsi ve třídě?
- A proč tam nejsi ty? - Ptala jsem se první.
K čemu mi je vzdělání, když stejně skončím u tyče?
Ale jdi. Na to nemáš hrudník a upřímně řečeno, ani rytmus.
Tancujou se tam složitý tance.
Skvělý. Tak i v tomhle budu stát za hovno.
Co se děje? Kde je tvůj typickej otravnej narcismus?
- Dosáhla jsem maxima svýho kreténství. - Nejsi pořád kretén.
Fajn, většinou jseš, ale dobrý, že to víš.
Hned se cítím mnohem líp.
Musíš se přestat cítit provinile za vyloučení Glorie.
Neudělala jsi nic špatnýho. Neudělala jsi to, co já.
Nerozbila jsi něčí vztah.
Do hajzlu.
Jsem ničitelka domova. Musím to v tom podcastu přiznat.
- Je to past. - Není to past.
- Jo, je to léčka. - Není léčka totéž jako past?
Jo, a proto to nemůžeš udělat. Jenom nás chce dostat do pasti.
- Chce se usmířit. Jeho znamení jsou Váhy. - Nedělej to.
Mám z toho fakt dobrej pocit.
Myslíš, že tvoje neustálý kradení něčích chlapů pramení z tvých problémů s tátou?
Tati, proč? Proč tohle všechno schováváš?
Čau. Co děláš?
- Nic. Co děláš ty? - Nic.
Tati, posaď se.
- To zní důležitě. - Ne. Běž do svýho pokoje.
- Ne, zůstanu tady. - Tonio, u tohohle musíš být taky.
Proč tady může zůstat a já musím jít?
- Ines, udělej, co říká tvoje sestra. - Já nechci.
Zlato, běž, prosím.
Tati, sedni si.
- Tebe vyloučí a kázání dostanu já? - Protože lžeš o svojí rakovině.
A to je 20 hlavních věci, na kterých musíš pracovat.
To není konstruktivní. Jedna z nich je moje osobnost.
- Neboj. Všechny je do detailu probereme. - Není tady nějaká voda?
- Vypadám jako nosič vody? - Vlastně nevím. Kdo jseš?
Benji, můj novej technik a potenciální spolumoderátor. Další téma.
Jak jsi zničila celoživotní štěstí s pěti dětma a mopsíkama.
Vážně mě to mrzí, ale tohle už stačilo. Copak v týhle místnosti není žádná voda?
- Propocený podpaží odhaluje vinný srdce. - Jasně, že se cítím provinile.
Zachovala jsem se špatně a lituju toho. Nedokážu vyjádřit, jak mě to mrzí,
ale já váš vztah nezničila. Nakonec byste se rozešli.
To těžko. Plánovali jsme si důchod u jezera Arrowhead.
Zaprvý, Cam tě asi neposlouchal, protože nenávidí jezera.
- Má je za řeky, co to vzdaly. - Ne. To by mi řekl.
Možná ti to řekl a ty jsi neposlouchal.
Stejně jako jsi neviděl žádný známky toho, že se s tebou už měsíce snaží rozejít.
- Teď vím, že lžeš. - Ne, nelžu.
Ta příšerná dřevěná krabice měl bejt ten nejhorší možnej dárek,
aby ses s ním rozešel. Měl i špatný iniciály, ale viděls, co jsi chtěl vidět.
Nelžeš.
To pro dnešek stačí.
- Asi nejsi důvod, proč jsme skončili. - Promiň.
Ne, potřeboval jsem to vědět. Díky, žes mi to řekla.
- Demi? - Jo?
Pořád jseš děvka, co zničila domov. Ale nejseš zlá.
Jestli nejseš tak nemocnej, proč utrácíš 5 000 dolarů, který nemáš,
- za životní pojištění? - Aby o vás bylo postaráno, až budu pryč.
Vidíš? Mám pravdu!
Počkat. Mám…
Tati, jak moc velkou pravdu mám?
Jsem ve třetím stadiu.
Z deseti?
Ze čtyř.
Co to znamená?
Že máme omezenej čas na to, abychom vymysleli plán.
Ne.
Kromě experimentální léčby, kterou mi pojišťovna neuhradí
a kterou si nemůžu dovolit… Promiňte, že jsem vám lhal.
- Ale nedokázal jsem vám říct pravdu. - Ne. Přece je možný s tím něco udělat…
Mám tě rád, dcerunko. Ale některý bitvy prostě nejde vyhrát.
Ahoj.
Jseš v pořádku? Jak se cítíš?
Když teď víme, že neuděláme nic s tátovou rakovinou?
Vždycky se dá něco dělat. Vyřešíme to. Slibuju.
Glorie, musím ti něco říct.
- Ale nevím jak. - Nejdřív ti musím něco říct já.
Táta před náma tajil tak velký tajemství, aby nás ochránil.
Díky tomu jsem si uvědomila, že dělám totéž. Snažím se tě ochránit.
Nelžu ti, ani před tebou nic netajím ani za tebe nechci vybojovat tvoje bitvy.
Jde o víc, než víš, ale promiň, víc ti teď nemůžu říct.
Takže mi říkáš, že mi něco neříkáš.
Pro tvoje dobro.
Neměla bych si to rozhodnout sama? Proč se ke mně všichni chovají jako k dítěti?
- Prosím, věř mi. - Copak mám nějakou jinou možnost?
Víš co, neodpovídej mi. Vím, že nemám.
- Počkej. Cos mi chtěla říct? - To není důležitý.
Já nejsem důležitá.
Ahoj, máš chvilku? Fakt potřebuju mluvit s někým, kdo mě bude skutečně vnímat.
- Jasně. Je všechno v cajku? - Ani ne, ale o tom mluvit nechci.
Chci mluvit o Glorii a o tom, jak se ke mně chová, jako bych právě vyšla z dělohy.
Nikdy mě nenechá mluvit. Posílá mě do mýho pokoje. Ani mi neřekne, co mi neříká,
protože mě chrání. Kecy.
- Ani mě nemá ráda. - Žertuješ?
Gloria tě zbožňuje. Dneska mě kvůli tobě doslova praštila do obličeje.
To neudělala pro mě. Ale pro sebe.
- Cože? Co to znamená? - Rusty, víš přece, co tím myslím.
Říkala jsi, že mě nemá ráda a že jsem ubožák.
- Lhala jsem. - Tak proč mě praštila?
Protože jsem lhala i jí.
Jsem ta příšerná osoba, jak si všichni myslí.
To neříkej. Takhle vůbec neuvažuj.
Jsi jenom člověk. A snažíš se zorientovat v životě.
- Tohle vždycky říkával Manotaur. - Jo, ale je to dobrý životní motto.
Můžu ti zavolat zpátky? Už musím.
- Dostal jsi můj vzkaz? - Nemůžeš skončit. Ne teď.
Musím, promiň. Začíná se to komplikovat.
Ale no tak. Fakt tě potřebuju a holky taky.
Ještě musíš trénovat.
Babičkovskej styl je přesnější než střela přes hlavu.
Přišel jsi mi dát basketbalový tipy? Protože jsem tě viděl hrát. Neumíš to.
Slyšel jsem dnešní podcast.
Andre, vážně bych si přál, aby to proběhlo jinak.
Mrzí mě to.
Mrzí tě, že jsi mě podváděl, nebo že ti na mě nezáleželo?
Záleželo mi na tobě.
- Proč ses se mnou nerozešel? - Protože jsem v těchhle věcech příšernej.
V komunikaci, pocitech, barevný koordinaci.
Tak jo. Chceš pravdu?
- Jestli toho jseš schopnej. - Andre…
Nevím, jak se mít rád. Tak, jak mě máš rád ty.
. Ušetři mě svýho narcismu. - To není narcismus.
Prosím, tohle je pro mě fakt těžký.
Jseš tak autenticky sám sebou.
Pořád. A ukazuješ to celýmu světu. A to je úžasný, ale…
zároveň tak zastrašující.
- Protože já ani nevím, jak být sám sebou. - Co se tím snažíš říct?
Že se pořád snažím zorientovat v životě, což je děsivý.
A pro tebe to zdánlivě nic neznamená, protože…
Ty už máš všechno vyřešený.
Takže chtěl jsem se s tebou chtěl rozejít? Jo. Ale záleží mi na tobě?
Jo.
Obojí je pravda. Dvě věci můžou bejt pravdivý zároveň.
Souhlasím. Chápu to.
Rozumím.
Od našeho rozchodu jsem měl čas přemýšlet. A uvědomil jsem si, že mi tolik záleželo
na tom, jestli mě máš rád, že jsem nikdy nepřemýšlel, jestli já tebe.
A nemám.
Perfektní. Čistej průstřel.
Řeknu Rustymu, že pořád jíš.
Ahoj. Ines právě sere.
Bude tady za čtyři až šest minut.
Můžu…
Nesmál ses, tak ti to musím říct. S tím kakáním to byl vtip.
Jsem rád, že jsi sem přišla. Chci ti něco říct.
Počkej! Napřed ti něco musím říct já. Mrzí mě, že jsem tě zmlátila.
- Nezmlátila jsi mě. - Zmlátila.
Ale zároveň mě to nemrzí, protože jsi mě políbil. A tos neměl.
- Nebo já neměla, protože… - Proč?
Protože. Nedáváme spolu smysl.
Vážně to tak cítíš?
Co myslíš ty?
- Myslím, že bychom… - Souhlas! Byla to chyba.
Mezi náma to nefunguje. Takže mě mrzí, že mě to nemrzí.
Co jsi mi chtěl říct?
Mrzí mě, že tě to nemrzí. A myslel jsem si, že by nám to klapalo.
Můžeme?
- Máš přece zůstat doma! - Omlouvala jsem se Rustymu…
To je mi fuk! Dokud tě nedostaneme zpátky do školy, máš domácí vězení!
Vyjdi znovu ven, a vyloučení bude tvým nejmenším problémem,
- protože pojedeš žít k babičce! - Babička žije v Mexiku.
Jo. A je to oddaná katolička, takže tě dostane do katolický školy s jeptiškama,
kde se budeš modlit, abys odsud nevyšla ven, protože jeptišky tě budou mlátit.
Přeju ti hezkej den.
Rusty, vyprávěl jsem ti o tom, jak jsem poznal svou ženu?
- Ty máš ženu? - Vlastně dvě.
Lidskou manželku a manželku klisnu. Ale teď mám na mysli tu lidskou.
Přednášel jsem na univerzitě Cornell a zahlédl ji v davu.
Hned jsem ji pozval na rande.
Rusty a Manotaur. Manotaur.
Je to můj nejlepší kámoš.
Jseš můj…
Ne…
Ach jo, moje čipsy.
Do prdele. Promiň, tati.
Překlad titulků: Jakub Doležal