Mulți mafioți au mici porecle
din cauza unor întâmplări sau a unor preferințe.
Dacă unuia îi plac bananele, i se zice Joey Banane.
Eu am fost poreclit Sally Ubatz,
de la termenul italian „pazzo”, care înseamnă „nebun”.
Făceam chestii scandaloase.
Când aveam 31 de ani, mafia mi-a alocat misiunea
de a merge în Florida și a-i transmite un mesaj
unui individ care se culca cu nevasta unui membru.
Am zburat în Florida, am făcut rost
de o uniformă și o dubă de curier și am mers la el acasă.
Am bătut la ușă ca să livrez un colet. Iubita lui a deschis ușa.
Am împins-o și am intrat,
i-am pus un cuțit la gât și l-am legat de masa de biliard.
Să-l pedepsești dinadins.
I-am scos pantalonul.
Să-l torturezi!
Și i-am tăiat boașele.
N-a fost ceva personal.
Există trei reguli de bază ale mafiei.
Nu ieși cu soția altui membru,
nu vinde droguri și nu colabora cu poliția.
Tacă-ți naibii fleanca!
De ce tot dai din gură?
E o condamnare la moarte.
Era cel mai rău lucru pe care-l puteai face.
La fiecare două secunde. Mai ține-ți pliscul!
Trebuia să ții totul secret.
Nu aveai voie să dezvălui informații
și să devii turnător sau spion.
Dacă sunt prins vorbind, și eu sunt turnător!
Dacă torni, ești torturat.
Te taie în bucăți și te ard.
Îi fac să sufere.
I-am pus o cravată la gât și l-am omorât.
De multe ori, mafia lăsa cadavrul expus.
Transformau victima într-un exemplu de lipsă de respect și loialitate.
Zi-i derbedeului
că eu, John Gotti, o să-i zbor țeasta.
Muistule!
O să-ți zbor țeasta!
PRINDEREA LUI GOTTI
Reputatul șef al unuia dintre cele mai mari grupuri mafiote
este judecat în New York.
Procurorii îl acuză pe John Gotti că a ucis ca să avanseze în mafie.
Mă numesc Diane Giacalone.
În anii '80, eram procuror-adjunct în districtul estic al New Yorkului.
Am anchetat criminalitatea organizată, cazuri de narcotrafic și de deturnare.
În anul 1985,
i-am acționat în instanță pe John Gotti și alți opt membri ai familiei Gambino.
REPUTAT ȘEF MAFIOT
I-am acuzat de crimă,
pariuri ilegale, cămătărie
și deturnare de camioane.
În joc sunt libertatea sa și poziția de lider
al celui mai puternic grup mafiot din țară.
Noi ne concentram pe John
și stabileam modul de instrumentare al cazului.
Brusc, am aflat despre acțiunea în instanță a lui Diane.
Am fost toți puțin… surprinși.
FBI-ul nu avea nicio legătură cu acea anchetă.
Noi îl anchetam separat pe Gotti.
Asta a declanșat multe conflicte.
Doar noi aveam probe incriminatoare
și intenționam să-l doborâm.
Credeam că aveam suficiente probe să-i condamnăm pe Gotti și acoliții săi.
Acuzațiile se extind pe 18 ani,
de când Gotti era căpitan, înainte să devină șef mafiot.
Dacă e condamnat, Gotti riscă 20 de ani de închisoare.
SEPTEMBRIE 1986
A fost un circ în fața tribunalului.
O atmosferă frenetică și electrizantă.
Nu mai participasem la un proces de o asemenea anvergură mediatică.
Aveam un proces cu personaje incredibile.
Îl aveam pe John Gotti.
Sunteți noul cap al familiei?
Al căminului meu.
- E singura familie? - Dar familia Gambino?
O aveam pe Diane Giacalone.
Unii procurori au refuzat cazul, dar nu și Diane Giacalone.
O fată din cartier care a vânat mafioții.
- 'Neața, dle Cutler! - Bună dimineața.
Mai era avocatul Bruce Cutler.
- Pe cine reprezentați? - Pe John Gotti.
Un băiat din Brooklyn care era topit după John Gotti.
Bruce Cutler. E comic!
Cred că voia să fie John Gotti.
Se îmbrăca precum John Gotti.
Ne strângea mâinile și ne săruta pe obraz ca un mafiot.
Mai erau numeroși avocați excelenți, care își apărau clienții.
Eu am o regulă de aur.
Nu-mi întreb clientul ce s-a întâmplat,
fiindcă, sincer, nu-mi pasă.
Mă interesează ce zice guvernul că poate dovedi.
Asta înseamnă să fii avocat al apărării.
Mă numesc Michael Shapiro.
În septembrie '85, aveam 35 de ani
și lucram la Cazul Gotti.
TRIBUNAL STATAL
Principalele acuzații țineau de sfera RICO.
RICO este legea contra crimei organizate.
Frumusețea unei acuzații RICO, din perspectiva unui procuror,
este că poți folosi infracțiuni pentru care există deja condamnări.
Echipa de apărare știa că guvernul nu pierduse niciodată un caz RICO.
În Cazul Gotti, una dintre acuzații
era uciderea lui Jimmy McBratney în Staten Island.
Gotti pledase vinovat.
Ispășise ani de închisoare.
Singura întrebare pentru juriu era următoarea.
Acea crimă și celelalte acuzații din rechizitoriul RICO
au fost săvârșite pentru avansarea demersurilor familiei mafiote Gambino?
Asta și-a propus Diane Giacalone să dovedească.
Eram tânăr, profesam de numai cinci ani.
Debordam de energie agresivă.
Stăteam în ultimul rând din sală.
John s-a ridicat, s-a uitat în sală și m-a observat.
Sunt un bărbat masiv.
Și m-a întrebat: „Tu cine ești?”
M-am ridicat, m-am uitat în jur și i-am zis: „Cu mine vorbești?”
„Da. Cine ești?”
„Mă numesc George Gabriel, sunt din echipa lui Bruce Mouw.
Am venit să observ.”
„Zi-i lui Bruce Mouw că plec acasă. O să fiu achitat!”
Iar eu: „Bine.
Dacă reușești, trec pe la tine să te felicit.”
Pe atunci, nu știam și cred că mulți reporteri nu știau
că FBI-ul nu voia ca Giacalone să fie implicată în caz.
Deci plana tensiunea.
Când Diane Giacalone i-a acuzat pe John Gotti și acoliții săi,
printre acuzați se afla Willie Boy Johnson.
Îi era loial lui Gotti, lucrau împreună din tinerețe.
Dar era și turnător.
Willie Boy Johnson coopera de mulți ani cu FBI-ul.
Dar nimeni nu știa, n-am zis nimănui.
Am rugat-o pe Diane Giacalone să nu-l pună sub acuzație.
Le-am zis șefilor mei
că, dacă nu luăm măsuri,
o să fie ucis de Gotti dacă se află că a fost informator.
Willie Boy Johnson nu era doar informator, ci și un infractor violent.
A fost profund implicat în cele mai violente activități
comise de grupul mafiot.
Nu puteam să-l excludem din rechizitoriu și să prezentăm cazul în instanță.
În sala de judecată, Diane Giacalone, spre groaza FBI-ului,
a explicat judecătorului că…
Voiam să cercetăm în stare de arest un inculpat care era informator de 15 ani.
I se spune „Willie Boy”. Stă lângă John Gotti,
dar nu-i este deloc apropiat.
A fost șocant. Gotti stătea chiar lângă el.
Informația a fost dezvăluită într-un mod groaznic.
Îl știam de ani de zile.
Făcea mulți bani și știa toate cele cinci familii.
După ce l-au arestat preventiv pe Willie Boy,
John Gotti i-a aruncat o privire ucigătoare.
Nicio companie de asigurări nu i-ar fi făcut asigurare de viață!
Nu ne-a făcut plăcere, dar trebuia să facem asta.
Știam că zilele îi erau numărate.
Când avem un informator,
îi promitem că nu-i vom dezvălui identitatea.
Diane Giacalone a încălcat regula.
Astăzi, în instanță, procurorul-adjunct Diane Giacalone
și-a început pledoaria spunându-le juraților…
Diane Giacalone a susținut o pledoarie elocventă la proces.
Foarte impresionantă!
Am început cu uciderea lui McBratney.
Arăta cum a ajuns John Gotti la putere.
Apoi, am expus diferite elemente ale acuzării.
Am discutat despre cămătărie, deturnări de camioane și pariuri ilegale.
Mai multe infracțiuni pentru care alți inculpați ar fi fost condamnați
nu au fost incidente izolate,
ci parte dintr-o conspirație de a comite ilegalități.
Eram mândră de mine, simțeam că mi-am făcut treaba.
A fost ultima dată când m-am simțit ca acasă în tribunal.
Avocatul lui Gotti, Bruce Cutler, a atacat imediat.
Bruce Cutler a distrus-o.
Bruce a spus juriului
să privească acuzațiile ca pe o tocană acrită.
Țin minte asta fiindcă eu i-am conceput pledoaria.
A zis: „Nu poți să faci o tocană pe care s-o înghită cineva
din ingrediente stricate oricât ai fierbe-o!”
De fapt, în declarația introductivă, Bruce Cutler…
A ridicat rechizitoriul,
a zis că era un gunoi
și l-a rupt în două, creând o scenă foarte dramatică.
Jurații nu-și puteau lua ochii de la el. Iar apoi…
A aruncat rechizitoriul în coșul de gunoi din sală și a zis…
„Aici e locul acestui rechizitoriu, în coșul de gunoi!”
Ce scenă! Câtă dramă!
A fost un moment șocant.
Cazul lui Diane avea mulți colaboratori. E o strategie riscantă.
Nu vorbim despre simpli trecători,
ci despre oameni implicați în crima organizată.
Cine să depună mărturie contra mafioților?
Eu am fost primul martor în procesul lui John Gotti din 1987.
Am fost martorul-vedetă.
În 1984, am fost găsit cu 100 g de cocaină asupra mea
și am fost reținut pe cauțiune.
Când eram închis, în vara lui '84, m-a vizitat soția mea.
Fiii mei așteptau în fața sălii de vizită.
Când ea a plecat, mi-am văzut cei doi copii plângând.
Atunci am decis să devin informator.
Trebuia să scap de viața aia, nu voiam să-i mai torturez.
Am dat un telefon și am acceptat să lucrez cu guvernul.
Dar nu mi-am închipuit că, după doi ani,
aveam să depun mărturie împotriva lui John Gotti.
Sal Polisi avea un trecut tumultuos în mafie,
pe care l-a expus grăitor.
E un om deștept și elocvent.
Apoi, Bruce s-a ridicat și a… Am auzit termenul „Brucifiere”.
E un mod fantastic de a descrie cum aborda Bruce interogatoriul.
Bruce Cutler m-a atacat zilnic timp de șapte zile.
M-a criticat aspru, m-a făcut „lichea” și „laș”.
A aflat detalii despre mine.
Cu câte fete făceam sex noaptea și că tăiasem boașele unuia.
Am recunoscut tot ce era adevărat.
John Gotti stătea la capătul mesei acuzaților.
Și-a așezat mâna dreaptă sub masă și a mimat cu mâna un pistol.
Știam ce insinua.
„O să te omorâm.”
Pe lângă Sal Polisi,
Diane Giacalone se baza pe câțiva martori.
Martori plătiți, martori mincinoși,
martori cu identități noi, martori care au vândut droguri,
martori care au ucis…
Erau martori care puteau fi discreditați cu ușurință.
O adevărată adunătură de lichele.
James Cardinali e un martor-cheie al apărării.
Pe măsură ce ascultam mărturiile,
martorii deveneau tot mai puțin credibili.
Cardinali nu voia să urce în boxa martorilor,
dar așa evita pedeapsa capitală din Florida, unde comisese crimă.
Al doilea martor citat de guvern a fost Dominick LoFaro.
LoFaro a recunoscut astăzi că a mințit autoritățile federale.
La început, a spus că a ucis peste 15 oameni.
Azi, a spus că a ucis doar doi.
Efectiv, păream incompetenți.
Cazul guvernului contra lui John Gotti se prăbușește.
Un hoț de bănci, Matthew Traynor, a depus mărturie pentru acuzare.
Matthew Traynor a fost un martor problematic, dar util.
Însă mi-am pierdut încrederea în el.
A început să-mi spună lucruri care nu aveau logică.
În acel moment am decis să nu-l folosim ca martor.
A depus mărturie pentru apărare și a spus
că Diane Giacalone a încercat să-l mituiască.
Am primit drogurile și alcoolul solicitate.
A zis că Diane i-a dat chilotul ei dintr-un sertar din birou,
ca el să… se masturbeze.
Mi s-a oferit un articol erotic pervers.
Matthew Traynor a fost condamnat ulterior pentru sperjur.
I-am zis consilierului meu juridic: „Ce jurat sănătos la cap l-ar crede?”
De obicei, în New York,
procurorii nu interacționează public cu presa.
Dar avocații apărării pentru asta sunt plătiți.
Bruce știa să comunice cu presa
mai bine decât oricare alt avocat al apărării.
Știa cum să se folosească de presă și cum s-o amuze.
Nu mă bucur să te văd, Geraldo. Nu prea te am la suflet.
John Gotti avea propria echipă de PR. Era ca Secretarul de Presă al Casei Albe.
Avocatul Bruce Cutler susține
că guvernului nu-i plac oamenii dichisiți și pariorii,
oamenii ca John Gotti.
Nu știam că nu suport oamenii dichisiți.
Și eu mă credeam un om dichisit.
Bruce Cutler trâmbița mereu:
„Guvernul ar face orice ca să-l închidă pe John Gotti.”
Cutler insistă că guvernul îl vânează pe Gotti.
Ei speră ca publicul, jurații și familiile lor să creadă povestea.
Toate astea au întărit reputația lui John Gotti.
A fost mereu un membru respectat al comunității.
Iar publicul a înghițit gălușca.
Mi-e greu să cred ce se spune despre el.
Care cap mafiot? E un om bun.
Bună seara! Urmăriți Jurnalul de Seară.
Sunt Dan Rather.
Au dat verdictul într-o vineri.
Țin minte unde eram când am auzit verdictul.
Într-un parc din nordul statului, cu radioul pornit pe All News 88.
Eram în trafic cu colegul meu
și am auzit știrile la radioul mașinii.
John Gotti a fost achitat de toate acuzațiile de conspirație și fraudă.
A fost găsit nevinovat.
Uluirea…
a fost principala senzație.
Uluirea.
Mă simțeam de parcă fusesem bătută.
Efectiv mă durea corpul.
Rezultatul? O înfrângere uriașă în lupta contra crimei organizate.
John Gotti a ieșit țanțoș din tribunal.
Cum vă simțiți?
Guvernul nu i-a dovedit vinovăția în cele șase luni de proces.
- Cum vă simțiți? - Vă mirați?
Am fost șocat.
A fost prima apărare reușită într-un caz RICO.
Binecuvântată fie America!
A fost rezultatul corect.
Amândoi ne așteptam la el și suntem foarte mulțumiți.
După pronunțarea verdictului,
lumea zicea: „Bruce Cutler e cel mai bun avocat!”
Nu Bruce Cutler l-a scăpat. Nu el!
Au câștigat cazul fiindcă un jurat a fost mituit cu 60.000 de dolari.
Jurații au fost duși acasă în limuzine de agenții federali.
I-am zis lui Diane Giacalone.
„Nu pot să cred c-ai urcat jurații în limuzină
și i-ai trimis acasă, în Brooklyn.
Crezi că mafia e proastă?
Îi urmăresc!
John Gotti o să mituiască pe cineva.”
Mi-a zis: „Sal, te uiți prea mult la televizor!”
Iar eu am râs!
Știam că i-a ieșit pasiența când a fost achitat.
John Gotti avea motive să zâmbească
în timp ce își croia drum printre camerele de filmare.
Abia apoi am aflat că a existat un jurat corupt.
Am ratat multe indicii.
N-am observat faptul că John Gotti nu avea emoții.
Niciodată!
Era cât se poate de vesel. Știa că nu putea fi condamnat.
Acea apărare extraordinar de riscantă pentru orice alt acuzat
a fost o simplă distracție pentru el.
După ce a fost achitat, am dat o mare petrecere.
I-am zis colegului meu să mergem direct la Clubul Bergin.
Locul era înțesat de oameni! L-am zărit pe John Gotti.
M-am dus direct la el și i-am zis…
„Îți amintești de mine? Sunt George Gabriel.
Ți-am zis că vin să te felicit.
Felicitări!
Ne mai vedem.”
M-am întors la mașină și am plecat.
GOTTI: FEBLEȚEA AMERICII
Și-a luat o ambarcațiune după proces,
pe care a botezat-o „Nevinovat”.
Guvernul spune că John Gotti e un ucigaș cu sânge-rece,
poate cel mai nemilos și puternic cap mafiot din America.
Gotti a devenit un personaj mediatic.
Atunci, de ce e așa de popular?
S-a transformat din liderul mafioților
în vedeta americană a New Yorkului.
De curând, Gotti a devenit faimos.
Revista Time l-a rugat pe Andy Warhol
să facă portretul lui Gotti pentru copertă.
MAFIA ÎN INSTANȚĂ
Avem eroi care fac lucruri mărețe pentru nație
și nu apar pe coperta revistei Time, dar un cap mafiot apare.
Dl Gotti e aproape la fel de faimos pentru ținutele cochete
cum e pentru reputația sa de lider mafiot.
Atunci a primit porecla.
I se spune „Șeful Șic”.
Datorită lui Gotti am ajuns celebri. Oamenii voiau să fie ca noi.
Vedetele roiau în jurul nostru.
Trăgeam pe nas cu Andy Warhol și David Bowie.
Aveau încredere în noi, știau că n-o să anunțăm presa.
Și aveam cocaină bună.
Era grozav fiindcă eram înconjurați de bani,
entuziasm, prestigiu, opulență…
Am petrecut o seară cu el.
Brooke Shields i-a vârât numărul ei în buzunar în Club A, dar el l-a rupt.
I-am zis: „Ce naiba faci?”
El: „ E de vârsta fiică-mii.”
Iar eu: „Dă-mi mie numărul ei!”
Am revenit cu o glumă despre cel mai notoriu lider mafiot,
Șeful Șic al New Yorkului, John Gotti.
Îl vedeam la televizor
defilând în costume de două mii de dolari și cu freza perfectă.
Oamenii îl adorau!
Era o vedetă.
Dar, în secret, era un ucigaș nemilos.
Iată ce a pățit bietul lui predecesor!
Poftim aici slujbă stresantă!
DIRECȚIA DE COMBATERE A CRIMEI ORGANIZATE
John Gotti scăpase iar basma curată.
Diane Giacalone s-a bazat mai ales pe mărturiile informatorilor.
Se impunea supravegherea electronică în următorul caz.
John Gotti fusese interceptat în numeroase conversații.
Aveam înregistrările din Clubul Bergin, Interceptaserăm conversații grozave.
Intenționam să-l acționăm în instanță.
Aveam conversații pe care nu le mai deținea nimeni,
deci deveniserăm rivalii FBI-ului.
FBI-ul trebuia să se mobilizeze.
BIROUL FEDERAL DE INVESTIGAȚII
FBI-ul avea nevoie de probe incriminatorii.
Știam infracțiunile pe care le comisese, dar el era liber ca pasărea cerului.
El și toți ceilalți știau că guvernul n-o să-l ierte.
Guvernul nu avea de ales.
Când preiei un asemenea caz,
trebuie să lucrezi îndeaproape cu procurorul.
În acest caz, era Districtul Estic al New Yorkului.
Laura Ward era o procuroare foarte bine informată și pricepută,
era absolut genială.
Am colaborat excelent.
După cazul lui Diane Giacalone, FBI-ul s-a concentrat imediat pe Gotti.
Urma să-l acționăm în instanță.
George Gabriel a fost desemnat să-l captureze pe Gotti.
Nu voiam să mă grăbesc.
Știam că, pentru a-l băga în pușcărie, dacă s-a sustras condamnării o dată,
trebuia să ne facem treaba ca la carte
și să prezentăm dovezi imbatabile.
George voia să-l doboare pe Gotti,
dar trebuia să-l prindă în flagrant.
În timp ce construiam cazul și îl supravegheam pe John,
am primit brusc un apel de la o echipă din New Jersey.
Un bărbat a fost ucis în stil mafiot în această dimineață, în Brooklyn.
Victima, Wilfred „Willie Boy” Johnson,
este un apropiat al presupusului lider mafiot John Gotti.
Soarta îi era pecetluită, zilele îi erau numărate.
Johnson a fost împușcat în cap în fața casei sale.
Regula nescrisă e să nu ucizi omul în fața casei.
E o insultă pentru familia sa.
Dar îl urau și, ca să transmită un mesaj, l-au omorât ieșind din casă.
Îmi pare rău că a fost ucis, mi-e milă de familia lui.
Dar a fost un final inevitabil al unei vieți corupte.
După ce Willie Boy Johnson a fost ucis de oamenii lui Gotti…
'Neața, domnule Gotti!
…l-am întrebat când ieșea din casă.
„Ce părere aveți despre moartea lui Willie Boy Johnson?”
Iar el a zis: „Toți murim la un moment dat.”
După câteva luni de conducere, informatorii ne-au dezvăluit
că Gotti își muta sediul în Clubul Social Ravenite.
DOAR PENTRU MEMBRI
Când a preluat Ravenite, a spart pereții, a construit zidul de cărămidă
și a făcut o fereastră mică, să nu vezi înăuntru.
Aș zice că l-a fortificat.
Clubul se află în cartierul Little Italy.
Little Italy e înțesat de familii criminale.
Au restaurante și cluburi.
E teritoriul lor.
Deci noi eram străinii.
Nu puteam intra neobservați.
Toți localnicii și trecătorii sunt loiali mafioților,
deci nu poți să miști nimic.
Noi le oferim slujbe oamenilor.
Dăruim curcani de Ziua Recunoștinței.
Oamenii au crescut cu noi și au avut încredere în noi,
iar noi am ajutat comunitatea.
Le făceam favoruri oamenilor.
Nu mi-e frică, mă simt mai în siguranță.
- Serios? - Absolut!
- Cum așa? - Numai aici nu mi s-a furat mașina.
În Ozone Park și pe Mulberry Street,
noi suntem oamenii răi, nu cei buni.
Dar trebuia să-mi fac treaba, nu? Așa că mă urcam în dubă.
Aveam o dubă de supraveghere.
Și o parcam într-un loc cu vedere spre club.
Ai undă verde.
Urcam în spate, în fața monitoarelor, și așteptam să apară oamenii.
De multe ori, mafioții luau strada la picior,
băteau în fiecare dubă și ziceau: „Știm că ești înăuntru!”
Speram să ne găsim o ascunzătoare într-un punct fix,
ca să amplasez o cameră spre fața clubului
și să ne putem menține acoperirea.
Am găsit un apartament la etajul șase, la vreo două străzi distanță.
Vestea bună e că aveam o ascunzătoare.
Era baza noastră de operațiuni.
Vestea proastă e că era cam departe.
Colaboram cu echipaje speciale
și am avut noroc
că Biroul avea echipament de înaltă tehnologie.
Nu mulți știau că există. Nici eu nu știam.
Ca agenți cu formare tehnică,
una dintre principalele noastre sarcini era să concepem,
să implementăm și să instalăm dispozitive de supraveghere
cu scopul de a obține probe pentru a urmări în justiție
mafia din New York.
Am instalat aparate de supraveghere video telescopice de ultimă generație,
care ne-au permis să înregistrăm activitatea
de la intrarea în Ravenite și de pe strada alăturată
șapte zile pe săptămână, 24 de ore pe zi.
Era minunat că puteai să filmezi la două străzi distanță
și să pară că erai la 100 m distanță.
Chiar și la opt seara, în toiul iernii, părea că era trei după-amiaza.
Camera video din ascunzătoare
surprindea imagini alb-negru cu indivizii care se perindau pe acolo.
Îi identificam, le analizam ținutele și mașinile din care coborau.
Erau informații extraordinare.
A fost uluitor să avem o asemenea tehnologie.
Între '89 și '90, clubul era la apogeu.
John era mereu acolo cu acoliții săi.
Gotti ne-a furnizat o informație foarte utilă.
În fiecare miercuri seară, convoca toți căpitanii, asociații și soldații.
Erau John Gotti,
Frankie LoCascio,
Sammy Gravano.
Practic, ne-a oferit schița familiei.
ȘEF JOHN GOTTI
Mafia ar trebui să fie o organizație secretă.
Nu erau prea discreți dacă se adunau toți într-un loc, ziua-n amiaza mare.
John Gotti era un gangster. Nu-i păsa de FBI.
Nu-l interesa dacă i se făceau poze.
Îi etala pe toți și considera
că mafioții trebuiau să vină la el fără să se teamă de poliție.
Căpitanii sau mafioții nu trebuiau să se ascundă în casă.
Trebuiau să se expună ca el.
N-a fost o strategie inteligentă, dar John Gotti se credea invincibil.
Gotti nu stătea în club,
ci ieșea la discuții prin cartier.
Se observa dinamica din ierarhie.
De exemplu, la un moment dat,
John și Sammy au ieșit la o plimbare
și a început să plouă mocnit.
Sammy i-a ținut umbrela lui John. Doar nu avea s-o țină John!
La doi sau trei metri în spatele lor erau bodyguarzii,
cei care trebuiau să-l protejeze.
Alte dăți, când veneau oamenii la John,
îl salutau pe John și apoi pe Sammy.
Toate acestea erau informații grăitoare,
care ne dezvăluiau ierarhia conducerii,
statutul fiecăruia și apropierea sau depărtarea unora.
După ce am observat subiecții, informatorii ne-au dezvăluit
că John Gotti vorbea despre infracțiuni.
Dar nu știam ce spuneau.
Înarmați cu acea informație, am solicitat autorizația
de a monta un microfon în club.
Odată luată această decizie,
am discutat cu agentul special ca să stabilim procedura.
Nu aveam informații precise
despre dispunerea spațiului interior al Clubului Social Ravenite.
Unde stăteau oamenii? Dar John?
Unde stăteau locotenenții lui? Unde aveau loc conversațiile?
Uneori, tehnicienii trebuie să intre
și să analizeze locul ca să-și dea seama ce echipament le trebuie.
Când ne-am fi întors apoi în toiul nopții, pe întuneric,
știind cum era mobilată și dispusă încăperea,
ne-ar fi ajutat enorm.
MULBERRY STREET SENS UNIC
Evident, oamenii legii nu pot intra într-un club social mafiot
în plină zi.
Așa că a trebuit să-i determinăm să ne invite.
Am creat necesitatea unei reparații.
Practic, am creat probleme tehnice
la unele funcții telefonice ale clubului,
ceea ce a determinat un membru al familiei Gambino
să cheme un reparator de la Compania de Telefonie din New York.
În schimb, membrii prietenoși
de la Direcția de Operațiuni Speciale le-a vizitat clubul.
Am pătruns în incintă ca reparator.
Când am intrat pentru prima dată, am observat
că interiorul era foarte rudimentar.
Un portret al dlui Gotti era amplasat în fundul încăperii, unde stătea el.
Am putut observa că se desfășurau pariuri sportive acolo.
Păreau să aibă un fax conectat la o linie telefonică.
Și, ca să-i citez, voiau „să le repar drăcia aia”
și mă rugau „să mă mișc naibii cât de repede pot.”
Am reușit să le „rezolvăm problema”.
Au fost tare încântați!
Unul dintre membrii echipei mi-a înmânat
două bancnote nou-nouțe de o sută de dolari,
iar eu, ca un om muncitor și reparator iscusit, le-am acceptat.
Am părăsit incinta și, grație familiei mafiote Gambino,
am scos mai mulți membri ai Direcției de Operațiuni Speciale
la pizza și bere în acea zi.
Știam unde trebuia să montăm microfonul.
Clubul avea două încăperi.
John avea o masă în camera din spate.
Acolo veneau oamenii să vorbească cu el.
Microfonul trebuia să fie cât mai aproape de masă.
În anii '80, eram agent special FBI.
Eram unul dintre numai șase agenți specializați în încuietori din țară.
Aveam un coleg, Ken Reader. Era foarte priceput la încuietori.
Kenny trebuia să creeze o imitație de cheie pentru club.
Lăcătușii creează imitații de chei de o sută de ani.
E o artă.
Se introduce clapa de blanc în butuc,
care lasă o urmă.
O scoți, o pilești și repeți procesul.
Într-un final, obții cheia care deschide ușa.
De obicei, durează cam 15 minute.
…22 către Kenny.
În acest caz, lui Kenny i-a luat trei sau patru ore.
Când drumul era liber și Kenny aproape că ajungea la ușă…
Opt-trei-șapte, opt-doi-zero.
…îl anunțau că venea cineva.
Dar, până la sfârșitul nopții,
el obținuse cheia, iar noi eram gata să pătrundem.
După ce am intrat,
a trebuit să montăm pe ascuns
microfoane, transmițătoare și alte dispozitive.
A trebuit să ne străduim să le ascundem.
Și a trebuit să ne păzim spatele pe lumină foarte slabă,
cu lanterne mici în dinți.
La final, am testat dispozitivele audio.
Unu, doi, trei, patru. Patru, trei, doi, unu.
Mă auzi, Charlie?
Iar Charlie ne răspundea…
Clar și răspicat.
A fost o misiune foarte tare.
Un spectacol!
Am plecat într-o oră sau două.
Odată montat microfonul, era palpitant
să mergem în ascunzătoare și să ne punem căștile.
Să ascultăm toate înregistrările, în căutare de informații utile.
Erau în față un aparat de făcut gheață și un aparat de cappuccino.
Auzeam toate sunetele posibile.
Știam că se purtau multe discuții,
dar nu auzeam niciun cuvânt.
Nu-mi venea să cred!
Nu se înțelegea nimic.
A fost o pierdere de timp și energie.
Dacă microfoanele nu sunt amplasate bine, discuți cu agenții speciali.
„Cum putem să rezolvăm problema?”
Și analizezi riscul de a te strecura iar.
Cred că am intrat în club de peste zece ori în 14 luni,
mutând constant microfoanele.
Am reglat microfonul și l-am mutat lângă masă.
Apoi pe tavan, deasupra mesei.
Am încercat diverse soluții, dar sunetul era problematic.
Erau prea mulți într-un loc mic.
A devenit frustrant,
fiindcă filmam din ascunzătoare, vedeam mafioții perindându-se
sau plimbându-se și discutând.
Aveam microfonul înăuntru, dar nu auzeam nimic.
Nu ne puteam baza pe înregistrări.
Ne trebuia altă strategie.
DCCO-UL
Chiar dacă auziserăm că FBI-ul montase un microfon,
și noi voiam să ne construim cazul.
Așadar, am revenit la vechile discuții
înregistrate în Clubul Bergin, în 1986.
Greg m-a căutat într-o dimineață.
Reascultase în mod repetat conversațiile înregistrate
și descoperise un detaliu care le scăpase tuturor.
Greg era foarte încântat.
Și… trebuie să-l știi pe Greg ca să-ți dai seama de importanță.
A scris un bilet.
I l-am lăsat pe birou în acea seară, rugându-l să citească transcrierea.
În cazul în care, în drum spre acasă,
avea un accident și nu ne putea spune a doua zi.
Conversația fusese interceptată în 1986.
Era despre un lider de sindicat care mersese la Bankers and Brokers.
BANKERS AND BROKERS RESTAURANT
Bankers and Brokers e un restaurant din Manhattan
deținut de un mafiot din familia Gambino,
care a chemat să-l repare tâmplari care nu erau în sindicat.
Președintele sindicatului tâmplarilor,
O'Connor cred că-l chema,
l-a întrebat: „Ce naiba faci? Folosește băieți din sindicat.”
Sindicatul tâmplarilor era controlat de mafie.
Drept urmare, omul a avut curajul
să intre acolo și să distrugă totul după ce fusese reparat.
Proprietarul era acolitul lui Gotti.
Era unul dintre soldații lui, deci familia trebuia să intervină.
Un funcționar al Sindicatului Tâmplarilor a fost împușcat în holul sediului.
Pare să fie un avertisment mafiot.
Conversația era foarte precisă.
John O'Connor.
Îl menționa pe O'Connor.
Victima este John F. O'Connor, de 49 de ani.
Șase-zero-opt.
Menționa 608, sindicatul.
Vicepreședintele Filialei 608 a Sindicatului Tâmplarilor.
Pe Broadway, la numărul 1.694 sau ceva de genul.
Cu puțin înainte de ora șapte, O'Connor a intrat în clădirea
de pe Broadway colț cu 51st, unde se află biroul său.
Și spunea că…
O să-l ciuruim.
„O să-l ciuruim.”
O'Connor a fost împușcat de patru ori în fese.
Era o înregistrare grozavă, senzațională!
Mâine o să-l ciuruim.
Aveam dovada unei infracțiuni.
Mâine o să-l ciuruim.
Brusc, auzim că Gotti a fost arestat.
Procurorul din Manhattan îl acuză de conspirație la crimă pe Gotti
în urma atacului armat din mai 1986
asupra președintelui Sindicatului Tâmplarilor.
Mi-am sunat o sursă din FBI,
care mi-a zis: „John Gotti n-a fost arestat.
Dacă era arestat, știam.”
Gata, oameni buni!
Dar el nu știa.
Iar asta,
fiindcă Direcția de Combatere a Crimei Organizate din New York
acționa independent,
nu colabora cu FBI-ul.
DCCO-ul voia să se laude că-l băgase la pârnaie.
Și, fiindcă noi nu ne-am mișcat rapid,
au prezentat Cazul O'Connor procurorilor și l-au acționat în instanță.
Aproape că era un concurs. „Ei nu reușesc. Voi?”
Iată ce am aflat.
Se întrec cu înverșunare să mă arunce după gratii.
Toți acești oameni concurau pentru gloria de a-l acuza pe John Gotti.
Nu se lasă până nu mă închid.
John Gotti îi provoca.
„Vă provoc să mă prindeți!”
Parcă le râdea-n față.
- Sunteți gata pentru următorul caz? - Mereu.
Subtitrarea: Elena Băncilă