У ДЖОНА НА 12-Й ВУЛИЦІ
У багатьох мафіозі є прізвиська
через те, що вони робили чи що роблять.
Любить банани — назвуть Джої Бананас.
Мене прозвали Саллі Убац
через те, що італійською навіжений буде «паццо».
Бо я робив страшні речі.
Коли мені був 31 рік, я отримав завдання:
поїхати до Флориди та передати повідомлення типу,
який спав із дружиною посвяченого.
Я полетів у Флориду. Зустрів там хлопця,
він дав мені уніформу поштаря, вантажівку. Я пішов до будинку,
постукав у двері.
У мене була коробочка. Дівчина відчинила двері.
Я відштовхнув її, зайшов, приставив йому ніж до горла,
прив'язав до більярдного стола.
Ти покараєш його навмисно.
Зняв із нього штани.
Закатуєш цього клятого типа.
А потім порізав йому яйця.
Нічого особистого. Це був бізнес.
Є три основні правила мафії:
не спати з дружиною іншого посвяченого,
не продавати наркоту, не співпрацювати з поліцією.
Стули свій сраний писок.
Ти постійно його відкриваєш!
Інакше тобі не жити.
Тоді це було найгірше з усього.
Кожні дві секунди. Гей, закрийся, падло!
Ти мав тримати все в таємниці.
Не дозволялось розкривати будь-яку інформацію,
бути щуром чи інформатором.
Якщо мене спіймають, тоді я теж клятий щур.
Якщо доносив, тебе катували.
Відрізали частини, спалювали тебе.
Змушували страждати.
Я накинув йому довбану краватку на шию і вбив.
Часто мафіозі залишали трупи на вулицях.
Вони хотіли показати приклад наслідків за неповагу та зраду.
Скажи цьому вилупку
що я, Джон Готті, відрубаю твою срану голову,
покидьку.
Відрубаю твою срану голову.
СПІЙМАТИ ГОТТІ
Відомий голова однієї з найбільших злочинних сімей країни
в нью-йоркському суді.
Прокуратура звинувачує Джона Готті в убивствах на шляху до звання боса мафії.
Мене звати Дайан Джакалоне.
У 1980-х я працювала помічницею прокурора США
у східному окрузі Нью-Йорка.
Розслідували організовану злочинність, справи про наркотики,
викрадення, по суті, усе.
А в 1985 році ми порушили справу проти Джона Готті
й восьми членів сім'ї Гамбіно.
ВІДОМОМУ БОСУ МАФІЇ
Звинувачували в убивстві,
незаконних азартних іграх, лихварстві й викраденні вантажівок.
На кону його особиста свобода і відоме місце
на вершині найвпливовішої злочинної сім'ї.
Ми зосередились на Джоні,
почали з'ясовувати, як узятися за цю справу,
раптом нам повідомляють, що Дайан порушила справу.
Ми всі були трохи… здивовані.
ФБР не мало стосунку до цього розслідування.
Ми розслідували Готті окремо.
Тож через це було багато конфліктів.
Справа була лише в нас.
Тож на нас лежала відповідальність арештувати його.
Думали, у нас багато доказів, щоб засудити Готті та його команду.
Звинувачення стосуються періоду 18-річної давності, коли Готті ще був капо.
У разі засудження, Готті загрожує 20 років ув'язнення.
ВЕРЕСЕНЬ 1986
За дверима суду був цирк.
Шалена, наелектризована атмосфера.
Я ніколи не була на суді, який би так привертав увагу національних ЗМІ.
У нас був суд із неймовірними персонажами.
У нас був Джон Готті.
- Ви новий голова сім'ї? - Моєї сім'ї. Дому, дружини, дітей.
- Це єдина сім'я? - Як щодо сім'ї Гамбіно?
У нас була Дайан Джакалоне.
Деякі прокурори не хотіли цю справу. Одна захотіла. Дайан Джакалоне.
Дівчина з району, мисливиця на поганців.
- Ранок добрий, пане Катлер. - Добрий.
Був адвокат Готті Брюс Катлер.
- Кого ви представляєте? - Джона Готті.
Хлопець з Брукліна, який був очевидно закоханий у Джона Готті.
Брюс Катлер. Це смішно.
Думаю, він хотів стати Джоном Готті.
Він одягався, як Джон Готті,
тиснув нам руки й цілував у щоку, як мафіозі.
У нас було ще кілька чудових адвокатів,
які захищали своїх клієнтів.
Якщо в мене і є правило,
то це ніколи не питати клієнта про те, що сталося,
бо, якщо чесно, мені насрати.
Мені важливо, що уряд каже, що може довести.
Ось що означає бути адвокатом.
Мене звати Майкл Шапіро,
у вересні 1985-го мені було 35 років і я працював над справою Готті.
СУД ШТАТУ
Основні обвинувачення були по РІКО.
РІКО — це закон про організації, що діють під впливом рекету й корупції,
Краса звинувачень по РІКО з погляду прокурора полягає в тому,
що можна скористатися злочинами,
за які вже були винесені вироки.
Команда адвокатів знала, уряд ніколи не програвав справу по РІКО.
Серед обвинувачень
було вбивство Джиммі Макбратні на Стейтен-Айленді.
Готті визнав свою провину.
Він відсидів за цим звинуваченням.
Єдине питання для присяжних
полягало в тому, чи вбивство та інші звинувачення по РІКО
були пов'язані з мафіозною сім'єю Гамбіно.
Саме це намагалася довести Дайан Джакалоне.
Я молодий хлопець, лише п'ять років працюю.
У мене багато, як кажуть, заповзятості.
Я сиджу в задньому ряді суду.
Джон підводиться, оглядає зал суду, бачить мене,
а я не мініатюрний, і каже: «Гей! Ти хто?»
Ну, я трохи підвівся, зробив ось так…
І кажу: «Ви це до мене?»
Він: «Так, хто ти?» А я: «Джордж Ґебріел.
Я в команді Брюса Мау. Прийшов подивитись і…»
«Ну, скажи Брюсу Мау,
я повернуся додому. Мене не замкнуть».
Я кажу: «Добре.
Знаєте що? Якщо так, я приїду і привітаю вас».
Тоді я не знала, і не думаю, що багато репортерів знали,
що ФБР не хотіло, щоб Джакалоне займалася цією справою.
Тож була певна напруга.
Коли Дайан Джакалоне висунула звинувачення Джону Готті та його поплічникам,
серед них був такий Віллі Бой Джонсон,
який був вірним Готті. Він був із Готті з дитинства.
Але, крім того, він був щуром.
Віллі Бой Джонсон співпрацював із ФБР
роками, але ніхто не знав. Ми ні з ким не ділилися цим.
Ми зверталися до Дайан Джакалоне, просили не звинувачувати його.
Я казав своїм босам:
«Якщо нічого не зробимо і не зупинимо це,
Готті його вб'є,
як взнає, що він був інформатором».
Віллі був не просто інформатором ФБР.
Він також був жорстоким злочинцем.
Він був безпосередньо причетним
до найжорстокіших діянь команди.
Ми не могли відокремити його від звинувачення
і тоді порушити справу.
У залі суду Дайан Джакалоне, на превеликий жах ФБР,
пояснила судді, що…
Ми хотіли взяти під варту одного з підсудних,
бо він 15 років був інформатором.
Його звуть Віллі Бой. Він сидить поруч із Готті,
але він аж ніяк не близький.
Це шокувало. Готті сидів поруч із ним.
Те, як про це стало відомо… Це було жахливо.
Віллі Бой був у мафії роками.
Він багато заробляв. Він знався з усіма п'ятьма сім'ями.
Коли Віллі Боя взяли під варту,
Готті глянув на нього вбивчим поглядом.
Ви б не видали йому страховий поліс, якби були страховою компанією.
Нам не подобалося, що ми робили, але ми робили те, що треба.
Ми знали, що він довго не проживе.
Своїм інформаторам
ми часто говоримо: «Ми не розкриємо вашу особу».
Дайан Джакалоне це було байдуже.
Сьогодні в суді помічниця прокурора США Дайан Джакалоне
у вступному слові присяжним…
Дайан Джакалоне виступила з гарним вступним словом у суді.
Доволі вражаюче.
Ми почали з убивства Макбратні,
бо воно показало прихід Джона Готті до влади.
Потім я розповіла про різні складові обвинувального акту.
Ми згадали про лихварство, викрадення,
азартні ігри.
Джакалоне згадала кілька злочинів, за які підсудні
вже відсиділи, і які були не ізольованими інцидентами,
а частиною змови, щоб спільно скоювати злочини.
Я сіла і відчула, що виконала свою роботу, я була задоволена.
Певно, це було востаннє, коли мені було комфортно в суді.
Адвокат Готті, Брюс Катлер, одразу пішов у атаку.
Брюс Катлер її розгромив.
Брюс наказав присяжним
вважати обвинувачення тухлим рагу.
Я це пам'ятаю, бо сам написав ці слова для нього.
Він сказав: «Скільки не готуй для когось рагу,
з усіх цих гнилих інгредієнтів його не приготувати».
І, власне, у своєму вступному слові Брюс Катлер просто…
Просто взяв і обізвав обвинувальний акт сміттям,
а тоді розірвав його навпіл. Це було надзвичайно драматично.
Присяжні не могли відвести погляду, а тоді він…
Викинув обвинувальний акт у смітник у залі суду і сказав…
«Ось де місце цьому обвинувальному акту. У смітнику».
Оце видовище. Оце драматизм.
Це була ось така мить.
У справі Дайан було багато донощиків. Це завжди великий ризик.
Ми не говоримо про звичайних людей.
Ми говоримо про людей у організованій злочинності.
Хто б іще свідчив у суді проти мафії?
Я був першим свідком у справі Джона Готті 1987 року.
Я був, як зірка.
У 1984-му мене заарештували зі 113 грамами кокаїну.
Застава була мільйон доларів.
Коли я був у в'язниці влітку 84-го, до мене приїхала дружина.
Два сина чекали біля кімнати для гостей.
Коли вона пішла, я бачив, що мої діти плачуть.
Тоді я й вирішив: «Треба стукачити.
Я маю припинити так жити. Не хочу і далі їх катувати».
Нарешті одного дня я подзвонив. Вирішив працювати з урядом.
Я й не знав, що через два роки
уряд покличе мене свідчити проти Готті.
Сал Полісі довгий час був у команді. Він усе розповів і зробив це добре.
Він розумна людина. Він був говірким.
А тоді підвівся Брюс і просто… Я чула слово «обрюсився».
Це чудовий спосіб описати, як Брюс підійшов до перехресного допиту.
Брюс Катлер нападав на мене щодня протягом семи днів.
Він мене сильно обзивав, називав нікчемою, паршивим псом.
І він дізнався подробиці про мене:
скільки в мене бувало дівчат за ніч, що я відрізав типу яйця.
Я мусив визнати, що це правда.
Джон Готті, який сидів у кінці стола підсудних,
поставив праву руку на стіл
і показав пістолет.
Я зрозумів цей жест.
«Ми тебе вб'ємо».
Окрім Сала Полісі,
Дайан Джакалоне розраховує на ще кількох свідків.
Проплачені свідки, ті, які брехали в минулому,
ті, які отримали нові імена, ті, які продавали наркотики,
ті, які вбивали людей.
Вони були одними з найбільш сумнівних свідків, яких лише можна уявити.
Справжній бидло-зоопарк.
Кардіналі — головний свідок проти Готті.
Кожен з них виходить за трибуну,
і до кожного наступного все менше довіри.
Кардіналі зізнався, що не хотів бути у кріслі свідків,
але це краще за електричне крісло у Флориді, де він убив.
Другим свідком уряду був Домінік Лофаро.
Лофаро сьогодні зізнався, що спочатку збрехав федеральній владі.
Спершу він сказав, що вбив понад 15 людей.
Сьогодні — що лише двох.
Нас, по суті, показували некомпетентними.
Справа уряду проти Готті нині зазнала поразки.
Там був грабіжник банку Меттью Трейнор.
Тепер має свідчити проти Готті.
Меттью Трейнор був проблемним, але корисним свідком.
Доки я не перестала йому довіряти.
Він почав казати те, що не мало сенсу.
І тоді ми вирішили не використовувати його як свідка.
Узагалі він свідчив на захист
і сказав, що Дайан Джакалоне намагалася його підкупити.
Мені дали потрібні ліки. І алкоголь.
Він сказав, що вона дала йому свої трусики з нижньої шухляди,
щоб він міг себе задовольнити.
Мені дали збочений засіб для мастурбації.
Метью Трейнора пізніше засудили за дачу неправдивих свідчень.
Я сказала своєму асистенту:
«Який нормальний присяжний повірить у це лайно?»
За традицією прокурори в Нью-Йорку публічно не спілкуються з пресою.
А адвокати… Ну, за це їм і платять.
Брюс знав, як працювати з пресою, краще ніж будь-який інший адвокат.
Він знав, як скористатися пресою. Як розважити.
Не радий тебе бачити, Ґеральдо. Я від тебе не фанатію.
У Джона Готті були власні піар-агенти,
як у прес-секретаря Білого дому.
Адвокату Катлеру кажуть,
що уряд не любить модників, азартних гравців,
таких, як Джон Готті.
Не знала, що в мене є упередження щодо модників.
Я й себе вважала модницею.
Брюс Катлер завжди говорив: «Уряд зробить усе,
щоб посадити Джона Готті».
Катлер стверджує, що уряд просто хоче спіймати Готті.
Сподіваються, цей наратив побачать присяжні, громадськість
і сім'ї присяжних.
Усе це лише зміцнило імідж Джона Готті.
Він завжди був дуже поважною людиною в громаді.
…і публіка це схавала.
Мені важко повірити в те, що про нього говорять.
Який «Хрещений батько»? Він хороша людина.
Добрий вечір. Це вечірні новини CBS,
з вами Ден Ретер.
Вердикт винесли в п'ятницю.
Пригадую, де я був, коли почув вердикт.
У парку на півночі штату Нью-Йорк з увімкненим радіо All News 88.
Я на вулиці з напарником. Ми їдемо
і чуємо, як по радіо в машині передають новини.
Присяжні виправдали Джона Готті за звинуваченнями у змові та рекеті.
Визнали невинним у всьому.
Зневіра.
Це було головне почуття.
Зневіра.
Я почувалася так, наче мене побили. Фізично.
У мене навіть тіло боліло.
Це велика поразка у боротьбі уряду проти організованої злочинності.
Джон Готті вийшов із будівлі суду, наче зірка.
Як ви почуваєтеся?
Під час піврічного суду уряд не зміг довести винуватість.
- Як ви? - Здивувалися?
Я просто офігів.
Це був перший успішний захист у справі РІКО.
Боже, благослови Америку.
Виправдання було належним.
Ми обоє цього очікували. І ми дуже раді.
Коли винесли виправдувальний вердикт,
люди казали: «Брюс Катлер — найкращий адвокат».
Ні, це не Брюс Катлер. Це був не Брюс Катлер.
Справу спростували, бо хтось заплатив присяжним 60 000 доларів.
Присяжних у лімузинах повезли додому федеральні маршали.
Я сказав Дайан:
«Не віриться, що ти посадила присяжних у лімузини,
щоб їх розвозили по Брукліну.
Гадаєш, мафіозі дурні? Вони їдуть за ними.
Джон Готті комусь забашляв».
Вона сказала: «Сале, ти передивився телевізора».
І я засміявся.
Коли його виправдали, я сказав: «Він це зробив».
Джон Готті мав причини посміхатися,
коли пробирався крізь камери до свого дому.
Пізніше я дізналася, що один присяжний був скомпрометований.
Я не помітила багато ознак.
Не помітила, що Джон Готті ніколи не нервувався.
Ніколи.
Він був нівроку веселим.
Він знав, що його не засудять.
Тож те, що було б дуже ризикованим захистом
для будь-якого іншого обвинуваченого, для нього було лише спортом.
Коли винесли вердикт «не винен», була велика вечірка.
Я сказав своєму напарникові:
«Ходімо одразу до клубу Берґін».
Там була купа мафіозі. Я помітив Джона Готті.
Підійшов до нього і сказав:
«Певно, забули мене. Я Джордж Ґебріел.
Я казав, що приїду вас привітати. Вітаю.
Ще побачимося».
Я розвернувся, сів у машину, і ми поїхали.
ГОТТІ: УЛЮБЛЕНЕЦЬ АМЕРИКИ
Після того суду він купив човен. І назвав його «Не винен».
Уряд каже, що Джон Готті — холоднокровний убивця,
мабуть, найжорстокіший і найвпливовіший бос мафії США.
Готті став мішенню папараці.
Тоді чому він такий популярний?
Він перетворився з боса мафії
на американську знаменитість.
Готті спіткав черговий успіх.
Журнал «Тайм» замовив в Енді Воргола
портрет Готті для обкладинки.
МАФІЯ В СУДІ
Є герої, які роблять великі речі для країни,
і їх нема на обкладинці журналу «Тайм», а бос мафії є.
Пан Готті майже так само відомий пишнотою своїх костюмів,
як і репутацією голови злочинного світу.
Тоді він і отримав прізвисько.
Його кличуть Чепурний дон.
Через Готті ми були як кінозірки, люди хотіли бути такими, як ми.
Знаменитості хотіли зависати з нами.
Я нюхав кокс з Енді Ворголом, із Девідом Бові.
Вони довіряли нам, знали, що ми не подзвонимо журналістам
і що в нас хороший кокс.
Це було чудово, бо навколо було стільки грошей,
задоволення, престижу, гламуру.
Якось я був із ним.
Брук Шилдс запхала свій номер йому в кишеню в клубі «А»,
а він його порвав. Я сказав йому: «Ти що робиш?»
А він: «Вона такого віку, як моя донька». Я: «Дай мені номер».
Зараз буде жарт про найвідомішого хрещеного батька
Чепурного дона Джона Готті.
Коли його показують по телевізору в костюмі за дві тисячі доларів
з ідеальною зачіскою, люди бачать його, вони його люблять.
Він зірка.
А за зачиненими дверима він безжальний вбивця.
Погляньте, що сталося з його попередником.
Ось наслідки стресової роботи.
ВІДДІЛ БОРОТЬБИ З ОРГАНІЗОВАНОЮ ЗЛОЧИННІСТЮ
Джон Готті двічі попав у яблучко.
Суд Дайан Джакалоне ґрунтувався на свідченнях інформатора.
У наступній справі слід було використати записи
перехоплених розмов самого Джона Готті.
У нас були докази — записи жучка в клубі «Берґін».
Ми записали важливі розмови.
У нас був намір порушити свою справу.
У нас були записи розмов, яких не могло бути ні в кого.
Тож ми конкурували з ФБР.
А це означало, що ФБР мало покращити свою роботу.
ФЕДЕРАЛЬНЕ БЮРО ДОСЛІДЖЕНЬ
ФБР ще не порушило справу проти Джона Готті.
Ми знали, які злочини він скоїв, а він був досі на свободі.
Він і всі інші знали,
що уряд помститься йому.
Уряд не мав вибору.
Коли ви працюєте над такою справою,
ви маєте працювати з обвинувачем.
Тут — зі східним округом Нью-Йорка.
Лора Ворд була дуже компетентною,
вправною, розумною прокуроркою. З нею було чудово працювати.
Після справи Дайан Джакалоне ФБР одразу зосередилося на Готті.
І тоді ми збиралися його посадити.
Джордж Ґебріел отримав завдання спіймати Готті.
Я не збирався поспішати.
Я знав: щоб посадити цього типа, якщо він уже раз переміг федералів,
треба було мати дійсно гарні докази. Слід було бути незаперечним, переконливим.
У Джорджа була місія спіймати Готті,
але не просто, а назавжди спіймати.
СЕРПЕНЬ 1988
Ми розвивали справу Джона, стежили за ним, працювали,
і тут мені подзвонив дехто із команди в Нью-Джерсі.
Уранці на вулиці в Брукліні вбили людину. Це вбивство в стилі мафії.
Жертва — Вілфред Віллі Бой Джонсон,
якого поліція називає близьким напарником боса мафії Джона Готті.
Долю того хлопця вже було вирішено. Він був не жилець. Йому судилося померти.
Джонсону кілька разів вистрелили в голову біля його дому.
Неписане правило — не вбивати нікого перед будинком.
Це образа для його дружини та дітей.
Якщо його дійсно ненавиділи
й хотіли відправити послання, убивали перед домом.
Мені було шкода, що його вбили. Мені дуже шкода його сім'ю,
але це був неминучий кінець життя, яке йшло лише в одному напрямку.
Наступного дня після того, як Джонсона вбили люди Готті…
Вітаю, пане Готті.
…він виходить з дому, а ми питаємо:
«Що скажете про Віллі Боя Джонсона? Яка ваша думка? Прокоментуйте».
А він нам: «Ну, усі ми рано чи пізно помремо».
За пару місяців з початку його правління
інформатори почали казати, що Готті збирається
відкрити штаб у соцклубі «Рейвенайт».
ТІЛЬКИ ДЛЯ ЧЛЕНІВ
Коли Джон захопив «Рейвенайт», він усе там розвалив. Збудував цегляну стіну.
Зробив маленьке вікно, щоб нічого не було видно.
Тобто він його зміцнив.
«Райвенайт» розташований у Маленькій Італії.
У Маленькій Італії тусуються всі члени злочинних сімей.
У них там ресторани, клуби.
Там їхнє царство.
Тож ми аутсайдери.
Ми не можемо потрапити туди не поміченими.
Усі в тих квартирах на тих вулицях
віддані мафіозі, тож дуже важко щось робити.
Ми давали людям роботу. На День подяки ми роздавали індичок.
Люди звикли до нас, довіряли нам, а ми їм допомагали. Допомагали громаді.
Люди зверталися до нас, ми допомагали.
Я не боюся. Почуваюся безпечніше.
- Безпечніше? - Так.
Чому?
Мої машини крали у всіх районах, окрім цього.
В Озон-парку й на Малберрі-стріт
ми поганці, а не хороші.
Попри це, треба робити свою роботу. Тож мені довелося сісти у фургон.
Я мав фургон для стеження.
І спробувати припаркуватися з видом на клуб.
Усе чисто.
Сідаєш позаду з камерами
і чекаєш, доки не з'являться люди.
Було кілька разів, коли ці хлопці йшли вулицею,
вони стукали по фургону й казали: «Ми знаємо, що ви там».
Ми хотіли десь закріпити позицію.
У якомусь одному місці,
де я міг тримати камеру націленою на вхід клубу.
І ми могли бути менш помітними.
Ми знайшли квартиру на шостому поверсі
за два з половиною квартали.
Добре, що ми закріпили позицію.
Це була, по суті, наша база.
А погано, що це було за 2,5 квартали.
Я мав доступ до спецпідрозділів.
І нам пощастило,
бо в Бюро було дуже високотехнологічне обладнання.
Мало хто знав про його існування. Я теж не знав.
У технічно підготованих агентів
одним із основних обов'язків було розробляти,
впроваджувати та встановлювати прилади спостереження,
щоб отримати докази для успішного притягнення до суду мафії Нью-Йорку.
Ми встановили надсучасне телескопічне обладнання для відеоспостереження,
що дозволило нам записувати активність
біля входу в «Рейвенайт» і на сусідній вулиці
сім днів на тиждень, цілодобово.
Краса цього полягала в тому, що можна було зняти відео за 2,5 квартали,
а на вигляд було наче 30 метрів.
Навіть о 20:00 зимою можна було подумати,
що це лише 15:00.
Відеокамера з тієї позиції
зробила гарні чорно-білі знімки цих типів.
Було видно, хто вони,
у що одягнені, з яких машин вийшли.
Просто неймовірна золота жила.
Мати такі технології було неймовірно.
Між 1989-м і 1990-м «Райвенайт» був у розпалі.
Джон завжди був там із керівництвом.
Найбільш неймовірним й корисним було те, що робив Готті:
щовечора по середах до нього приходили капо зі своїми колегами та солдатами.
Там був Джон Готті,
Френкі Локасіо,
Семмі Гравано.
По суті, він показав нам структуру сім'ї.
БОС ДЖОН ГОТТІ
Мафія має бути таємною організацією.
Коли люди приходять в одне місце
посеред білого дня, це не дуже таємно.
Джон Готті був гангстером. Йому було начхати на ФБР.
Йому було начхати, що ФБР зробить фото.
Він виставив усіх на вулицю і наче казав:
«Ти живеш цим життям, приходитимеш до мене і не боятимешся копів.
Ти не будеш капітаном чи мафіозі, якщо ховатимешся вдома.
Ти приходитимеш сюди, як і я, — щодня».
Це було нерозумно, але Джон Готті вважав себе непереможним.
Готті не сидів у клубі.
Він виходив на прогулянки-розмови кварталом.
Було видно динаміку ієрархії людей.
Наприклад, був час,
коли Джон і Семмі йшли гуляти.
І починало дощити.
Семмі тримав парасольку для Джона. Джон не тримав парасольок.
А потім за два-три метри за ними йшли охоронці,
хлопці, які мали його захищати.
Іноді ми бачили, коли люди підходили привітатися з Джоном,
спочатку віталися з ним, потім із Семмі. Усе це багато про що говорило.
Давало уявлення про керівництво,
про те, хто є хто, і про близькість деяких
і/або віддаленість інших.
У нас були відео з людьми, були інформатори, які казали,
що Джон Готті говорив про злочини.
Але ми не знали, про що вони говорили.
Отже, озброєні цією інформацією, ми подали заявку,
щоб установити в тому клубі жучок.
Коли ми зрозуміли, що встановимо жучок, я пішов до хлопця зі спецпідрозділу,
щоб вияснити, як це втілити.
У нас не було жодних практичних знань
про реальне планування соціального клубу «Рейвенайт».
Де сиділи люди? Де був Джон?
Де були його лейтенанти? Де вони розмовляли?
Іноді технікам доводиться зайти
і «просканувати» приміщення, щоб зрозуміти, яке обладнання привезти.
Бо коли б ми потім повернулися
посеред ночі, у темряві,
знання про те, що де є і як усе влаштовано, сильно б допомогло.
МАЛБЕРРІ-СТРІТ ОДНОСТОРОННІЙ РУХ
Звісно, працівники органів не могли просто зайти в соціальний клуб мафії
серед білого дня.
Тож ми змусили їх запросити нас, чесно кажучи.
Утілили це за допомогою так званого «проблемного дзвінка».
По суті, створили невеличку технічну проблему
у телефонній лінії «Рейвенайту»,
що спонукало когось із сім'ї Гамбіно
викликати майстра з «Нью-Йорк Телефон».
Але натомість дослідити їхній клуб приїхали
дружні працівники відділу спецоперацій ФБР.
Я приїхав туди як ремонтник.
Коли вперше зайшов у «Рейвенайт»,
я помітив, що інтер'єр дуже простий.
Цікаво, що в кінці приміщення висів портрет пана Готті,
де він зазвичай і сидів.
Ми помітили,
що там проходили якісь букмекерські операції.
У них був факс, підключений до телефонної лінії.
І, безсумнівно, вони хотіли, щоб я відремонтував ту кляту річ,
і якби я чимшвидше її відремонтував, вони були б дуже вдячні.
Ми змогли «виправити їхню проблему».
І вони зраділи.
Один з членів підійшов і дав мені
дві нові блискучі стодоларові купюри,
які я, як хороший, працьовитий робітник, узяв.
Ми пішли звідти, і завдяки люб'язній сім'ї Гамбіно,
того дня кілька членів технічного загону відділу спецоперацій пішли на піцу і пиво.
Відтоді ми знали, де встановити жучок.
У «Рейвенайті» було два приміщення.
Джон зазвичай сидів за столом у підсобному приміщенні.
До нього приходили туди.
Жучок мав бути якомога ближче до столу.
У 1980-х я був спецагентом ФБР.
Я був одним із шести спеціально навчених агентів-зламувачів у країні.
У мене був партнер Кен Рідер. Знавець своєї справи.
Кенні збирався зробити
дублювання ключа від «Рейвенайту».
Дублювання ключів — те, чим замкарі
займалися останні сто років.
Таке собі мистецтво.
Вставляєте заготовку ключа в циліндр —
на ньому лишається слід. Витягаєте його,
підпилюєте і продовжуєте.
Врешті ви отримаєте ключ, щоб відчинити двері.
Зазвичай це займає 15 хвилин.
…22 викликає Кенні.
У цьому конкретному випадку Кенні знадобилося три-чотири години,
бо щоразу, коли все було чисто, він наближався до дверей…
Вісім-три-сім, 820.
…його відкликали і казали: «Хтось іде».
БАР І ГРИЛЬ
Але під ранок
він доробив ключ, і ми були готові до вторгнення.
Щойно ми зайшли,
довелося непомітно встановлювати мікрофони,
передавачі, жучки і так далі.
Ми мали докласти зусиль, щоб приховати їх.
Довелося працювати при слабкому освітленні —
з маленькими ліхтариками в зубах.
Нарешті ми зробили аудіотести.
Раз, два, три, чотири. Чотири, три, два, раз. Чуєш мене, Чарлі?
А Чарлі відповідав…
Чітко і ясно.
Це була дуже круто скоординована робота.
Ціла подія.
За годину-дві ми пішли.
Коли жучок установлено, дуже цікаво прийти на позицію і надіти навушники.
Прослухати всі записи,
щоб побачити, чи є щось корисне.
Попереду була машина для льоду.
А ще кавоварка.
Ти вловлюєш кожен звук, який тільки можеш уявити.
Знаєш, що там проходить багато розмов.
А ти нічого не чуєш.
Я не могла в це повірити.
Нічого не було чути.
Це було цілковите марнування часу й сил.
ВОРТ-СТРІТ — ЛАФАЄТТ-СТРІТ — ФЕДЕРАЛ-ПЛАЗА
Як мікрофони не в найкращому місці, йдемо до спецоперативників.
Типу: «Ми можемо щось зробити, щоб покращити це?»
Треба зважити ризик, чи можна повернутися.
Ми заходили в «Рейвенайт» десь більше десятка разів
за 14 місяців, постійно пересуваючи мікрофони.
Ми переміщали жучок. Переносили до стола.
На стелю над столом.
Ми пробували різні речі, але акустично це була катастрофа.
Забагато людей у тісному приміщенні. Це було дуже неприємно,
бо в нас був відеонагляд. Ми бачили, як ці хлопці там ходять.
Ми бачили прогулянки.
У нас там був жучок, але ми нічогісінько не чули.
Знали, надіятися на аудіо не можна.
Що треба щось більше.
ВБОЗ
Хоч ми й чули, що ФБР поставило свій жучок,
ми хотіли порушити власну справу.
Тож повернулися до старих розмов,
записаних у клубі «Берґін» у 1986 році.
Грег якось прийшов до мене зранку.
Він постійно слухав записи Готті
й знайшов дещо, чого ніхто не помітив.
Він був від цього в захваті.
Але щоб це зрозуміти, треба знати Грега.
Він написав записку.
Увечері я наклеїв на його стіл стікер,
щоб він подивився стенограму.
На випадок, якщо дорогою додому
він потрапить у аварію і не зможе нам розповісти.
Тож у 1986 році була перехоплена розмова
про лідера профспілки, який пішов у заклад під назвою «Банкіри й брокери».
РЕСТОРАН «БАНКІРИ Й БРОКЕРИ»
«Банкіри й брокери» — ресторан на Мангеттені,
який належить мафіозі із сім'ї Гамбіно.
Він запросив для його ремонту столярів не зі спілки.
Президент профспілки столярів,
гадаю, його звали О'Коннор,
сказав: «Якого біса ти робиш?» Запроси хлопців зі спілки».
Профспілку столярів контролювала мафія.
Тож він вирішив
піти туди після ремонту і розвалити там усе.
Власник ресторану — з Джоном Готті,
він його солдат. Тож тепер сім'я Гамбіно має втрутитися.
У представника Спілки столярів Нью-Йорка стріляли
у вестибюлі їхнього офісу.
Напад мав усі ознаки попередження в стилі мафії.
Розмова була дуже конкретною.
Джон О'Коннор.
Згадували О'Коннора.
Жертвою став 49-річний Джон О'Коннор.
Шість-нуль-вісім.
Згадували 608. Спілку.
Віцепрезидент місцевої 608-ї Спілки столярів.
На 16 щось там на Бродвеї, 1694 чи щось таке.
Близько сьомої О'Коннор зайшов у цю будівлю
на розі Бродвея та 51-ї вулиці, де його офіс.
І сказав…
Ми з ним поквитаємося.
…«Ми з ним поквитаємося».
О'Коннору чотири рази стріляли в сідниці.
Я прослухав запис, це було чудово. Це була бомба.
Завтра ми з ним поквитаємося.
Були всі ознаки злочину.
Ми з ним поквитаємося.
Раптом ми почули, що Готті арештували.
Прокурор Мангеттена звинуватив Готті у змові з метою вбивства
в травні 1986-го через постріли в корупціонера
профспілки столярів О'Коннора.
Я подзвонила до свого джерела з ФБР,
він сказав: «Готті не арештували.
Якби це було так, я б знав».
Ось і все, друзі.
Але він не знав.
А не знав він тому,
що відділ боротьби з організованою злочинністю штату Нью-Йорка
діяв самостійно,
не працюючи з ФБР.
ВБОЗ хотів, щоб Джон Готті був у в'язниці.
Оскільки ми не могли швидко порушити справу,
вони передали справу О'Коннора прокурору Мангеттена. Її прийняли.
Тоді це було майже змаганням. «Вони не можуть. А ти?»
Ось що я чую.
Вони зі шкури пнуться за те, хто перший мене судитиме.
Тож усі ці люди змагалися одне з одним
за славу від засудження Джона Готті.
Не вгамуються, доки не посадять.
Джон Готті їх дражнив,
типу: «Ну, зловіть мене».
Він такий типу: «Пішли ви».
- Готові до наступної справи? - Завжди.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова