Sarjassa käsitellään sotaa, henkisiä ongelmia ja itsemurha-ajatuksia,
mikä voi järkyttää. Jos kaipaat apua:
www.wannatalkaboutit.com
INVICTUS: ADJEKTIIVI
1. KUKISTAMATON, ALISTAMATON 2. VOITTAMATON, KIISTATON, LYÖMÄTÖN
Hyvä, Gabriel!
Hyvin se menee. Nauttikaa.
Yy, kaa, koo! -UK!
INVICTUS-KISAT HAAG, HUHTIKUU 2022
Joka toinen vuosi haavoittuneita ja sairaita veteraaneja -
kutsutaan Invictus-kisoihin.
Tarkoituksena on auttaa heitä toipumaan ja kuntoutumaan.
Maailmaa täytyy muistuttaa ihmismielen voimasta.
Valmiina? -Totta hitossa!
Kyvystä parantua ja suuresta sitkeydestä,
joiden ansiosta toivumme ja palaamme entistä vahvempina.
Mitä taakkaa ikinä kannattekin,
täällä, Invictus-kisoissa,
huomaatte, että että se sinkosi teidät aivan uudelle tasolle.
Pidä hauskaa, älä huku.
Jep. Pidä hauskaa, älä huku.
Huh! Ei paineita.
Parhaaksi versioksi itsestänne.
Siksi versioksi itsestänne, jota kaipasitte.
Jota puolisonne kaipasi.
Jota lapsenne kaipasivat.
Kun kysyn pojaltani Archielta, mikä hänestä tulee isona,
joskus hän sanoo astronautti,
toisinaan taas lentäjä.
Muistutan häntä, että tärkein ei ole itse toiveammatti -
vaan tärkeintä on luonteen lujuus.
Hänen äitinsä ja minä olisimme hänestä hurjan ylpeitä -
nähdessämme hänessä sitä luonnetta, jota näemme tänään täällä.
Teissä.
Olen ylpeä sinusta.
Seurasimme kilpailijoita kuudesta eri maasta -
heidän valmistautuessaan vuoden 2022 Invictus-kisoihin.
Muista hengittää.
Ei. Oi! Ei, ja sittenkin joo.
Puhun liian nopeasti. Et taida saada selvää.
Nyt alkaa itkettää. Pitää lopettaa.
Arvasin, että tämä tulisi esiin.
MATKA KOHTI INVICTUS-KISOJA
Huomenta, herrat. Tervetuloa.
Terve. -Miten menee?
Hyvin. Entä itselläsi? -Mukavasti. Tervetuloa.
Minulla on reppu ja kaikki.
Kivaa seutua. -Lähdetäänkö patikoimaan?
Lähdetään. -Valmiina ollaan.
Menoksi.
Etupenkki! -Mitä?
Olitpa nopea. -Reilu peli.
Säännön mukaan… -Kunnioitan sääntöä.
En vaatinut vaihtoa. -Mitä vaihtoa?
Paikkaa voi vaihtaa. -Voiko?
Voit pitää minua surkeana kartanlukijana. -Niinkö?
Olen ainoa, joka ei ole upseeri. Osaan lukea karttaa.
Mikä on neliskanttinen ja hämmentää upseerin?
Kartta.
Täällä ollaan. -Kertoisitko nimesi?
Nimeni on Harry.
Mitä teet työksesi, Harry? -Mitäkö teen?
Olen kahden alle kolmevuotiaan isä.
Minulla on pari koiraa.
Olen aviomies.
Olen Invictus Games -säätiön perustaja ja suojelija.
Minulla on monta roolia,
mutta tänään meidät tuo tänne Invictus.
Kiva keli kävellä. -Katsokaa.
Eikö olekin kaunista?
Mitä nuo ovat, viinitarhoja? -Jep.
Pusikkohan se on.
Olen aina pitänyt itseäni isänä,
joka ei voisi palvella armeijassa, kun on lapsia.
Ja te kumpikin palvelitte? Sinä edelleen?
Lopetin juuri. -Niinkö?
Lucy oli raskaana, kun minua ammuttiin. Palasin Irakista.
Lucy tuli raskaaksi kesällä. Olin syyskuussa Afganistanissa.
Yksi kaveri, jonka menetimme,
hänen vaimonsa odotti heidän poikaansa Georgea.
Hän on nyt 12-vuotias nuorimies.
Niitä tarinoita riittää.
Moni mies kuoli näkemättä koskaan lastaan.
Kun värväytyy armeijaan, se vaikuttaa koko perheeseen.
Kun minua ammuttiin, olin aika tohjona.
Luoti kulki koko yläkroppani pituudelta,
osui kylkiluihin sekä selkä- että etupuolella,
singahteli kuin flipperipallo, kunnes pysähtyi oikeaan keuhkooni.
Lakkasin hengittämästä.
Hengitys pysähtyi parikin kertaa.
David Wiseman, Britannian Invictus-joukkueen kapteeni.
Viime vuodet ovat olleet hänelle raskaita.
Wiseman saa hyvän startin.
Sotilaana toimiminen oli minulle kaikki kaikessa.
Mutta sitten kun haavoituin,
miten sitä sitten itsensä määrittelee?
David Wiseman voittaa kultaa Isolle-Britannialle.
Viro kauhoo hopealle.
David Wiseman on riemuissaan.
Hän iski kaakelia, katsoi ylös ja tuuletti käsi nyrkissä.
Invictus oli elämäni paras viikko. Se ei haihdu mielestä koskaan.
Sai olla koko viikon kuin rokkistara, kävellä punaisella matolla.
Sellaista se oli.
No niin.
Ikimuistoisin Invictus-hetki.
Olitpa kisaamassa tai et.
Ensinnäkin vuoden 2014 pyörätuolirugbyfinaali.
Se perjantai-ilta? -Niin.
Tämä on vauhdikas ottelu.
Uusi yritys, ja kuunnelkaa tätä meteliä.
Voitto menee Britanniaan.
Minulle se oli Luke Sinnottin 400 metrin juoksu.
Hän taisi olla lähtöviivalla ainoa tupla-amputoitu.
Valmiina.
Lähtölaukaus pamahti,
ja kaikki pyyhälsivät ohi, sillä heillä oli yksi jalka,
Lukella ei kumpaakaan, ja hän aloitti tosi hitaasti.
Hän jäi reilusti jälkeen.
Karjuin ja kannustin häntä. Hän oli kisan ainoa britti.
Toisessa kaarteessa hän alkoi kiriä. Tuli tasoihin.
Viimeisellä satasella hän ohitti kaikki -
ja voitti kultaa.
Kuulostaa siirappiselta, mutta se on totta.
Minulle se on toipumisen vertauskuva.
Aivan.
Hän jäi niin paljon muista jälkeen. -Niin.
Mutta hän ei taipunut.
Australia 2018, uinti.
Miesten 50 metrin rintauintifinaali, ISA-luokka.
Kisa käynnissä.
Ison-Britannian Mark Ormrod.
Markin ei pitänyt uida sitä matkaa, mutta osallistujia oli yksi,
ja hänelle piti saada vastustaja.
Aivan. -Hän ei ollut koskaan…
Hän ei ollut uinut sitä matkaa.
Ormrod on lähes loppu, ja Robinson kuroo takamatkaa kiinni.
Voi jestas! Mikä loppu!
Voittaako Ormrod? Vai Robinson?
Ormrod voittaa niukasti! Aika on 1:45:01!
Mark taisi voittaa sen. -Niin teki.
Odotin jotain virkistyspäivämeininkiä.
Jotain kananmunaviestiä.
Muistan sen. Se jäi mieleen.
Uskomatonta! Tässä mennään uudelle tasolle.
Juomat alas.
Tehdään meksikolainen aalto edestä kohti takaosaa. Yksi, kaksi, kolme…
Nyt!
Tänä viikonloppuna haavoittuneet veteraanit eri maista -
osallistuvat Lontoossa Invictus-kisoihin.
Tapahtuma pidetään nyt ensi kertaa, ja sen on perustanut prinssi Harry.
Saimme hyvän alun Lontoossa vuonna 2014.
Orlandossa homma vietiin uudelle tasolle.
Maailman huomio kääntyy nyt Torontoon.
Urheilu todellakin muuttaa monen elämän ja myös pelastaa monen hengen.
Lukemattomat ihmiset,
vaimot, tyttöystävät, vanhemmat, isovanhemmat, lapset,
ovat tulleet sanomaan minulle: "Kiitos, kun toit isäni takaisin."
"Kiitos, kun toit taas hymyn mieheni kasvoille."
Saan nähdä näiden ihmisten kokemuksia -
ja kuinka heidän elämänsä muuttuu paremmaksi. Se ruokkii lisää hyvää.
He inspiroivat samalla kaikkia muitakin.
Mark Ormrod, entinen merijalkaväen sissi,
hakee täältä kolmatta mitaliaan.
Kaavailin tästä kolmen vuoden projektia.
Kunpa tälle ei olisi tarvetta.
Tätä ei tarvittaisi, jos kukaan ei haavoittuisi.
Jos tarve on olemassa, niin kisat jatkuvat ikuisesti.
UKRAINA
SYYSKUU 2021
ENNEN VENÄJÄN HYÖKKÄYSTÄ
Koko Itä-Ukrainaan ennustetaan utuista säätä…
UKRAINAN ARMEIJAN VETERAANI
Nimeni on Juliia Paievska.
Kutsutunnus "Taira".
Olen ensihoitaja.
Liityin armeijaan vuonna 2014,
mutta nyt olen vain vapaaehtoinen.
Olen tehnyt tätä viimeiset seitsemän vuotta.
Ukraina on puolustanut itärajaansa Venäjää vastaan vuodesta 2014.
Ukrainan Invictus-joukkueen muodostavat sen konfliktin veteraanit.
Ukrainassa on pääosin rauha,
mutta idässä on konflikteja.
Tarkka-ampuja ampuu, pää alas!
Taitavimmat tarkka-ampujat ampuvat suoraan munille!
Paskapuhetta. -Kuulin sen jostain.
Senkin viisastelija!
Etsi sormilla reikiä. Yksi tapa kokeilla…
Älä pelkää, tiedän kyllä, mitä vehkeitä sinulla on.
En ylläty mistään!
Jos löydät reiän, laita heti kiristysside.
Vauhtia!
Sillä lailla.
Aivan oikein asetettu kiristysside.
UKRAINAN JOUKKUEEN LÄÄKÄRINTARKASTUS
Invinc…? Invictus. -Invictus. Kyllä.
Invictus-kisat.
Kaikki tuntuvat tietävän niistä, ja minä kuulin vasta eilen.
Huomenta!
Hei. Mitä kuuluu?
Tiedän, kauanko sydänkäyrässä menee.
Olen tulossa.
Mitä sinä täällä kasvatat? Miksei karvoja poistettu?
Olet fritsujen peitossa.
Sano vaimollesi, etten se minä ollut.
No niin.
Tarvitsetko apua? -En.
Etkö? Hyvä.
Oletkin päivän ensimmäinen tyttö.
Älä huoli, olen kiltti tyttö. -Kaikki pois.
Ymmärrän. Hetki vain.
Seitsemän vuotta etulinjassa. Jaloissa on titaaninivelet…
Selkäranka on kipeä,
ja minulla on ollut pitkään traumoja.
Kuulin Invictuksesta ensi kertaa, kun olin leikkauksen jälkeen sairaalassa.
Valmista.
Mitä nyt?
Tässä on jotain…
Jos lääkäri käskee toistaa, otamme uuden.
Kaikki hyvin, paitsi tässä…
Kiitos. -Eipä kestä.
Jos siinä on jotain, otamme uuden.
Selvä.
Siinä on kaikki. -Niin on.
Kun minut tutkittiin,
kävi ilmi, että minulla oli ollut,
niin…
Ultraäänitutkimuksen mukaan -
minulla oli ollut kaksi sydänkohtausta. Siltä se näytti.
En tiedä yhtään, milloin ne ovat tapahtuneet.
Terveydentilansa vuoksi -
Tairan täytyy harkita jatkoa vapaaehtoisena ensihoitajana.
Nauhoitus käynnissä.
Hei, Jay. Tulimme juuri linjoille.
Kuuluuko sinne? -Hyvin kuuluu.
Tämä aloittaa puheluiden sarjan eri maihin,
jotta saamme niiden tilanneraportin.
Nauhoitus lopetettu. -Erinomaista.
Kuva ilmestyi juuri ruutuun.
Hei, Oksana. Mitä kuuluu? -Hei, Richard. Hyvää kuuluu.
Entä sinne? -Hyvää, kiitos. Kaikki hyvin.
Nimeni on Oksana Horbach. Olen Ukrainan Invictus-joukkueen johtaja.
Ajattelin aloittaa Covid-tilanteen päivityksellä.
Meidän päässä ollaan valmiina.
Venäjän aloitettua Itä-Ukrainan konfliktin vuonna 2014 -
emme olleet valmiita hoitamaan veteraaneja.
Meiltä puuttui lääkinnällinen, fysikaalinen ja psykologinen kuntoutus.
Kun kuulimme Invictus-kisoista,
ymmärsimme, että juuri sellaista me tarvitsemme.
Hollannissa on koronasulku.
On mahdollista, että hallitus -
kieltää kaikki tapahtumat.
Mutta luotamme siihen, että kisat voidaan pitää,
ellei ilmaannu uutta huolestuttavaa varianttia.
Ukrainan osalta päätös on jo tehty.
Se on positiivinen. Me lähdemme.
Hienoa kuulla, Oksana. Loistava juttu.
Ovatko prinssi…siis Sussexin herttua ja hänen vaimonsa paikalla?
Voimmeko odottaa häntä? -Ehdottomasti.
Sellainen on tieto, ja olemme jatkuvassa yhteydessä.
Hän suunnittelee tuloa.
Tervehdys.
Olen Tish. -Hauska tutustua.
Hauska tutustua.
Emme ole hetkeen tehneet tällaista. -Totta.
Sydän hakkaa…
Jännittää.
Hauska tavata. Olemme tavanneet ennenkin, eikö niin?
Nimeni on Zeita Merchant. -Zeita?
Paluu kahden ja puolen vuoden jälkeen. -Hienoa.
Loistavaa.
Hyvät naiset ja herrat,
minulla on kunnia esitellä hyväntekijä ja ympäristönsuojelija,
mielenterveyden puolestapuhuja ja armeijan veteraani,
Prinssi Harry, Sussexin herttua.
Olemme kokoontuneet kunnioittamaan miehiä ja naisia,
joiden elämän keskiössä ovat palvelus,
päämäärä ja tietysti sinnikkyys.
Monet meistä täällä ymmärtävät,
miksi armeijassa palvelleet kokevat yksinäisyyttä kotiin palattuaan -
tai armeijasta lähdettyään.
Eikö totta?
14 VUOTTA AIEMMIN
TAMMIKUU 2008
HELMANDIN PROVINSSI, AFGANISTAN
Sain luvan lähteä Afganistaniin, koska se oli salaisuus.
Kukaan ei tiennyt kymmenen viikon pestistäni.
Lukuun ottamatta brittilehdistöä, joka lupasi pysyä hiljaa,
jos saisi tietoja.
Oltiin töissä, samanveroisina.
Jokaisen henki on yhtä arvokas.
Olemme nytkin vaarassa. Niin on koko Helmandissa,
koko Afganistanissa. Kaikki ovat vaarassa.
Kaikki tuli ilmi sen jälkeen, kun minut poistettiin Afganistanista 2008.
Olin ollut kymmenen viikkoa aavikolla muiden kanssa.
Britannian sotilasviranomaisten mukaan prinssi vedetään pois etulinjasta,
kun tieto hänen mukanaolostaan vuosi.
Olin vihainen, kun jouduin yhtäkkiä kotimatkalle.
Mutta lähtöni oli tärkeä muiden turvallisuuden kannalta.
Lento kotiin vaikutti kokemukseeni Afganistanista.
Kun kone nousi ilmaan, edessäni avautui verho.
Silmieni edessä oli lentokonesairaala.
Kolme nuorta brittisotilasta -
käärittyinä muoviin, vartalot palasina.
Näin sen, mistä muut olivat vain puhuneet.
Se sai silmät avautumaan:
Näin sodan todellisen hinnan.
En vain niitä yksilöitä vaan heidän perheensä,
ja miten heidän elämänsä mullistuisi.
Vei aikaa käsittää, että sodan kovaa hintaa -
eivät maksa vain etulinjan sotilaat,
vaan kaikki.
Olin koneesta ulos astuessani vihainen, että heille kävi niin,
että media ei käsitellyt sitä,
että minut oli vedetty pois.
Mutta silloin en vielä tiennyt, mitä pitäisi tehdä.
Mietin kuumeisesti: "Minulla olisi yleisö.
Olen juuri kokenut tämän. Mitä voisin sillä tehdä?"
Mitä ajattelit, kun näit heidät siellä koneessa?
Silloin on kyllä pala kurkussa, kun tietää, että sitä tapahtuu.
Paikan päällä siitä ei juuri puhuta.
Se oli rankkaa.
Halusin jututtaa heitä, kysyä vointia.
Tyypillisenä brittisotilaana vastaus oli:
"Ei tässä mitään. Käsi kyllä lähti, mutta jouti mennäkin."
Täytyisi pitää huoli, että useampi tietää, mitä oikeasti tapahtuu,
sillä jotkut muilla mailla sotivat eivät sitä tiedä.
Siitä kaikki alkoi, ja sain idean,
että urheiluhan on valtavan tärkeässä roolissa -
kaikkien kuntoutuksessa, niin psyykkisessä kuin fyysisessä.
Alkeiskoulutuksen lopuksi otettu kuva.
Olen jossain siellä seassa.
Kuva minusta ja synttärikakustani. Se päätyi naamalleni.
Siinä. Pitkin naamaa.
Kävin vasta kaikki valokuvat läpi -
ja jätin kaikki parhaat, jotka halusin laittaa seinälle.
Kuva minusta lähtöpäivänä.
Siinä ollaan illalla lepäämässä pitkän etsintäpäivän jälkeen.
Kun värväydyin, hain pioneerijoukkoihin.
Päädyin tekemään tukikohtien maanrakennustöitä.
Kävin kaksi keikkaa Irakissa ja puolikkaan Afganistanissa.
Tuon kuvan toisessa reunassa -
on se paikka, jossa tienvarsipommi räjähti.
Näin kuvan ja ajattelin, että laitan sen seinälle.
Muistutukseksi kai.
Menetin molemmat jalkani.
Selkä vaurioitui.
Samoin kyynärvarsi.
Ranteessani on nastoja.
Olin sairaalassa kai noin kaksi ja puoli kuukautta.
Sitten oli kuntoutusta, sain proteesit.
Yleensä neljä viikkoa sairaalassa, neljä kotona.
Sitä jatkui kaksi ja puoli vuotta.
Pidän sitä entisenä elämänä,
ja tämä on vain muisto siitä entisestä elämästä.
Alkoi uusi elämä. Täysin irrallaan armeijakuvioista.
Päivät menevät niin, että vien pojan kouluun.
Heippa! -Menehän.
Hae hänet koulusta. Teen iltaruoan.
Elämäni ei kehity mihinkään.
Kunhan pyörin, en tee mitään.
Räjähdyksen jälkeen vain ryyppäsin ja bailasin paljon.
En ollut henkisesti kunnossa.
Ja vaimoni Tania totesi, että näin ei voi jatkua.
ISI ON KUIN SUPERSANKARI… HÄN TEKEE MAAILMASTA PAREMMAN
BRITANNIAN INVICTUS-JOUKKUEEN HARJOITUSLEIRI
Britannian pyörätuolirugbyjoukkue kokoontuu ensi kerran pandemian jälkeen.
Vauhtia. Valmiina.
Liikettä!
Pysäyttäkää hänet.
Syötä!
Mene Tomin mukaan. Puhukaa toisillenne.
Hyvä, hyvä!
Keskittykää.
Kuunnelkaapa.
Älkää kelatko näin vaan näin.
Jos et olisi sanonut mitään ja olisit blokannut sen kulman,
siitä olisi tullut helppo maali.
Tom!
Mene oikealle!
Hyvin napattu. Takaperin, kaksin käsin.
Seis. Hyvä treeni.
Fyysinen puoli on helppo. Olen tehnyt ties mitä.
Kaatanut puita, kiipeillyt öljytankeilla…
Mutta henkisesti en…
En osaa puhua ihmisten edessä enkä ihmisille.
En pysty nousemaan ihmisten eteen puhumaan.
Tuppaan eristäytymään.
Kun valmentaja Jenks kysyi minua kapteeniksi,
en käsittänyt, miksi joku harkitsisi minua,
saati haluaisi minut siihen.
En ole eläissäni ollut missään johtavassa roolissa.
Olemme vähän ruosteessa, mutta kyllä se harjoittelun myötä karisee.
Moni epäilee itseään.
Ehkä hän kaipasi pientä tönäisyä,
että löysi sen itsestään.
Mene ja tiedä. Nimesin Tomin kapteeniksi,
toivottavasti se oli oikea valinta.
Katsotaan, millainen hän on tosipaikan tullen.
Se on oma lukunsa se.
Olemme himmailleet liian kauan.
Nyt käy niin, että hyökätään yksin, mikä ei ole hyvä juttu.
En tiedä, miten minun ajatuksenjuoksullani -
pidetään joukkueelle tsemppipuhe.
Ennen sitä tilannetta en tiedä, mitä suustani tulee.
Kun pelaa kahdessa joukkueessa, toinen kärsii.
Ja muiden on raadettava selkä ruvella.
Vaimo sanoi: "Tee se. Mikä on pahinta, mitä voi tapahtua?
Voit sanoa parin kuukauden päästä, ettet halua olla kapteeni."
Sitten korisjoukkueemme kapteeni -
valitettavasti lopetti korona-aikana henkilökohtaisista syistä.
Ja valmentaja pyysi minua korisjoukkueen kapteeniksi.
Eli selvästi joku näkee minussa jotain.
Mitä itse en näe.
Haagin kisojen alla olemme täysin eri tilanteessa kuin aiemmin.
Asiat etenivät hitaasti, koska pandemia jylläsi edelleen.
Vuoden 2020 Haagin kisoja lykättiin pandemian takia kahdesti.
Ne olisi määrä järjestää huhtikuussa 2022.
Jos jotkut osallistujamaat -
tai jotkut kilpailijat saavat viimehetkillä koronan,
voimmeko varmistaa, että penkillä riittää varalla väkeä,
jotta osallistujamäärä pysyy lähellä 500:aa,
ja että useimmat lajit voidaan silti järjestää?
Matka kohti kisoja on ollut haastava.
Yritämme koko ajan kasvattaa yhteisöä.
Ja nyt Haagissa mukana on 20 maata.
Mutta monissa niistä maista on tuhansia hakijoita,
kun joukkueeseen mahtuu 30-80 urheilijaa.
Veteraanit valitaan sen perusteella, kuka hyötyisi siitä eniten.
Jokainen voi kisata enintään kolmessa lajissa.
Vuodesta 2014 Invictus-kisojen ydinmaissa -
oli eniten taisteluvammoja.
Ajan myötä konfliktit ovat onneksi vähentyneet.
Siksi yritämme kutistaa joitakin joukkueita -
ja tarjota muille maille mahdollisuuksia osallistua.
Siitä, mikä on oikeutettu sota, ollaan montaa mieltä,
mutta siitä lienemme yhtä mieltä, että sota aiheuttaa monelle vahinkoa.
Kisoissa ei keskitytä siihen, mikä vamman aiheuttaa,
vaan vammasta toipumiseen -
ja yhteisön jäsenenä toimimiseen.
ETELÄ-KOREA SOUL
Kiitos teille kaikille,
kun tulitte mukaan tähän 2022 Invictus-kisojen perehdytykseen.
Tämä on ensi kerta, kun Korea osallistuu kisoihin,
joten käyttäytykää siivosti.
Etelä-Korealta lähtee Haagiin 11 kilpailijaa
maan ensimmäisiin Invictus-kisoihin.
Korealaisessa yhteiskunnassa vammaiset eivät näyttäydy julkisesti.
He elävät elämänsä neljän seinän sisällä.
He pysyvät piilossa.
Jatka vain!
ETELÄ-KOREAN ARMEIJAN VETERAANI
Kun vammaiset astuvatkin esiin,
vammattomat ovat -
ihmeissään.
Sen näkee heidän ilmeestään heti.
Nykyiset pyöräilyvalmentajani yllättyvät -
katsellessaan kisojamme.
"Miten vammaiset voivat olla noin hyviä?"
Enemmän takareisillä! Enemmän!
Yhteiskunnassamme vammaiset ovat vääränlaisia,
mutta emme me ole, olemme vain erilaisia.
Vielä kymmenen!
Viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi, seis.
Yhteiskunta ei ole muuttunut vielä juurikaan,
mutta nyt sen pitää muuttua.
Minusta alkaen.
Hei.
Omenamehu, kiitos.
Pannaanko jäitä? -Kyllä, kiitos.
Mitä käsillesi on tapahtunut? -Menetin ne armeijassa.
En edes huomannut!
Talo tarjoaa…
Ei, voin kyllä maksaa.
Pystyn kantamaan sen.
Voin ottaa sen.
Kiitos.
Nauti! -Kiitos.
Unelmani oli päästä -
joko sotilaaksi tai poliisiksi, jotta voisin suojella maatani.
Sain armeijassa sähköiskun,
mutten muista tapahtumasta mitään.
Lääkärien mukaan käteni oli paras amputoida.
En pystynyt silloin oikein ajattelemaan.
Tuleva vaimoni oli ensimmäinen, joka tuli sairaalaan katsomaan minua.
Hän oli peloton tyyppi.
Oli tuskallista nähdä hänen menettävän siipensä.
Rohkaisin ja lohdutin häntä.
Seurustelimme kuusi vuotta, kunnes menimme naimisiin.
Vaimoni tapaaminen on parasta mitä minulle on tapahtunut.
Toiseksi parasta oli se, kun aloitin urheilemisen.
Ihmiset katsovat vammaisia -
myötätuntoisesti, surkutellen tai suruissaan.
Osallistun näihin kisoihin, koska haluan,
että ihmiset katsovat meitä,
eivät säälien,
vaan että he näkisivät, mihin kaikkeen vammaiset pystyvät.
Toivottavasti saamme kaikilta taistelutahtoa!
Hei, kulta. Missä olet? -Hei.
Koulussa. -Oletko vielä koulussa?
Rakastan sinua!
Etkö voi sanoa sitä takaisin? Heippa!
Minähän sanoin. -En kuullut. Selvä.
Rakastan enemmän. Heippa.
Heippa.
Nimeni on Gabriel George.
Olin laivaston lääkintämies.
Oli 1. huhtikuuta 2008. Aprillipäivä.
Muistan, että olin ostanut juuri uuden motskaritakin.
Ehdin ajaa valtatietä neljä mailia.
Joku teki kuulemma valoissa uukkarin eikä nähnyt minua.
Törmäsin häneen. Heräsin kolmen viikon päästä.
Kesti 12 vuotta, ennen kuin päästiin amputointiin asti.
Tein käteni kanssa sopimuksen. "Jos et parane, katkaisen sinut."
Enpä osannut aavistaa, että eläisin siitä lähtien tuskissa.
Tuletko syömään, kulta?
Sen on paras olla hyvää. -Kyllä on, kaunokainen.
Kokkaan aina rakkaudella.
Miksi äiti tekee parempia perunoita? -Mitä?
Äidin perunat ovat paljon parempia. -Anteeksi vain.
Anna kun autan.
Ei tarvitse. Kiitos. -Voin minä.
Koska minulla on kaksi kättä. -Olet vitsikäs. Tosi ihana.
Hän haukkuu minua.
Tameah. Hän on ihana upea tyttäreni.
Hänen vuokseen jaksan jatkaa.
Olet rakas.
Heippa. Olet rakas.
Minä en siitä välitä.
Niin minäkin sinua. Hyvää yötä.
Jos pahin kipu on kymmenen, elän seiskatason kivuissa.
Se ampaisee välillä kymppiin, mutta en juuri valita.
Jos siitä puhuu, joutuu ensiapuun lukkojen taakse.
Lääkärit ovat verranneet tätä synnytyskipuihin.
Toistuvat synnytystuskat, mutta vauva ei vain synny.
Öitä. Rakastan sinua.
Ajetaan tietä I-95 North Philips Highwaylle Jacksonvilleen.
Lähdetään.
Liikun paljon. Touhuan paljon. Pääasiassa kivun takia.
Liike pitää ajatukset pois siitä.
Tervetuloa pickleballiin. Olin laivaston lääkintämies.
Kuka haluaa hävitä ensimmäisenä?
Kun kaikki on yhtä kaaosta, keskityn silloin paremmin.
Tuo on ihan… Älä tee noin!
Sinne meni!
Kaverit sanovat, että olen aina menossa.
Saamaa sanoo tytär ja koirakin.
Älä oksenna!
Tämä on hauskaa. Rakastan häntä.
Yritän löytää omat lääkkeeni.
Se on pitkä prosessi.
Se pelottaa minua.
Aloin kuulla juttua Invictus-kisoista.
Mietin, että se olisi minun juttuni.
Se muistuttaa, ettei tässä ole yksin.
Toivottavasti siitä on apua.
Mutta minun elämässäni toivo on johdattanut minua väärille poluille.
On mietittävä silti tulevaisuutta.
RENTOUTUMISTILAT HILJAISUUS
Vaikeinta on huolehtia itsestäni.
Kivun olen hyväksynyt osaksi loppuelämääni.
Tiedän, että voin tehdä siitä pysyvästi lopun milloin vain.
Anna luoti.
Mutta niin kauan kuin elän,
tiedän, että saan taistella.
KUUSI KUUKAUTTA KISOIHIN
Emme ole vielä täysin kansainvälinen toimija.
500 ihmistä 14 maasta, mutta teemme kovasti töitä sen eteen.
Terve, Wisey. Kiva kravatti.
Hurjaa, tätä on tehty kahdeksan vuotta.
Hirveän pieni aika siihen nähden, mitä olemme saaneet aikaan.
Mutta olisi hienoa varmistaa,
että meillä on kasvusuunnitelma.
Jos ongelmista puhutaan, pidämme tarkasti silmällä Omicronia -
ja kuuntelemme tutkijoita.
UKRAINA
Opettakaahan blondi ampumaan.
Jousiammunta on intiimiä puuhaa.
Nuoli sopii reikään niin hyvin, että on synti vetää se ulos.
Kaikki ovat ihan kypsiä kaksimielisiin vitseihisi.
Hengitä. Pidä kättä paikallaan. Älä hätäile.
UKRAINAN JOUKKUE
Huolimatta traumoistani -
ja kahdesta sydänkohtauksestani -
Invictus auttaa minua toipumaan.
Vedin käden liian aikaisin.
Kadotinko jo sen pirun nuolen? Tuossa se on.
No niin, se siitä.
Kouristus iski.
Ryhdistäydy, nössö!
Helvetti!
Anteeksi.
Kyllä se tästä.
Hengitä.
Älä panikoi.
Voi helvetti.
Uudet nuolet joka kerta, kuin luodit!
Uskon, että urheilu korvaa sen adrenaliinipuutteen,
joka veteraaneille iskee sodasta kotiin palattua.
Se näyttää tien kohti tulevaisuutta.
Yhdeksän.
Kuusi.
Hyvät osallistujat, tulkaa riviin palkintojenjakoon.
Otetaan ryhmäkuva.
Ottaisitko meistä kuvan?
Kuppa.
Kupanko sinä haluat?
Kolmas palkinto Yhdistelmäjoukkueelle 2.
Ihanko tosi?
Tulin antamaan suukon.
Ota kiinni, ei se minun tissini ole.
Harmi.
Rauhoitupa vähän.
Nassut esiin.
Kuppa! -Jee!
Vähän kosteaa.
Tämä on, mitä on.
Hei! Täältä tullaan.
Ettekö odottaneet minua?
Miksi emme?
Tässä prinsessalle… kuningattarelle.
Siviiliin siirtymisen tulisi olla asteittaista ja luonnollista.
Minulle se on vaikeaa.
Olen ehkä unohtanut, millaista siviilielämä on.
Eläköön.
Mutta olen valmis palaamaan siihen.
On ilo istua pöydässänne, että kutsuitte meidät.
Malja sodattomuudelle.
Ja Juliialle! Olet kuin maailman aurinko.
137 PÄIVÄÄ ENNEN VENÄJÄN HYÖKKÄYSTÄ
Tämä on jokaiselle näistä henkilöistä matkan seuraava vaihe,
jossa he haastavat kehonsa ja mielensä.
Olen innoissani, koska tiedän urheilun parantavan voiman,
mutta olen myös huolissani, koska he joutuvat epämukavuusalueelle.
Se voi laukaista monella epämiellyttäviä tunteita.
Se huolettaa.
Tekstitys: Päivi Vuoriaro