У СЕРІАЛІ ЗОБРАЖЕНА ВІЙНА,
ПСИХІЧНІ ПРОБЛЕМИ І СУЇЦИДАЛЬНІ ДУМКИ.
ЯКЩО ВИ ЧИ ВАШІ ЗНАЙОМІ ПЕРЕЖИВАЮТЬ ПОДІБНЕ,
ІНФОРМАЦІЯ ДОСТУПНА НА WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
НЕСКОРЕНИЙ: ПРИКМЕТНИК
1. НЕПЕРЕМОЖНИЙ, НЕПІДКОРЕНИЙ 2. НЕПОБОРНИЙ, НЕЗЛАМНИЙ
Давай, Ґабріелю!
У нас вийде. Веселимося.
-Раз, два, три! -Британія!
«ІГРИ НЕСКОРЕНИХ» ГААГА, КВІТЕНЬ 2022
КОЖНІ ДВА РОКИ ПОРАНЕНИХ, ТРАВМОВАНИХ І ХВОРИХ ВЕТЕРАНІВ З УСЬОГО СВІТУ
ЗАПРОШУЮТЬ ЗМАГАТИСЯ НА «ІГРАХ НЕСКОРЕНИХ»
ЦІЛЬ — ДОПОМОГТИ ЇХ ВІДНОВЛЕННЮ І РЕАБІЛІТАЦІЇ
Світу потрібно нагадати про силу людського духу.
Ви готові?
О так!
Про здатність зцілюватися і силу стійкості,
що дозволяє нам відновлюватися і ставати сильнішими.
Яку б ношу ви не несли, що б вас не обтяжувало,
тут, на «Іграх Нескорених»,
ви усвідомлюєте, що це був трамплін, який вивів вас на новий рівень.
Порозважайся і не втони.
Ага. Просто розважся, не втони.
Хух! Жодного тиску.
Створив вашу кращу версію.
Ту версію, яку ви втратили.
Яку втратила ваша дружина.
Яку втратили ваші діти.
Коли я питаю у свого сина Арчі про те, ким він хоче стати коли виросте,
одного дня це астронавт,
наступного дня це пілот.
Але я нагадую йому, що ким би ти не хотів стати,
головне — твій характер.
І ніщо не змусить нас з його мамою пишатися більше,
ніж наявність у нього такого характеру, який ми бачимо сьогодні.
Вас.
Я пишаюся тобою, здорованю.
МИ СТЕЖИЛИ ЗА УЧАСНИКАМИ З 6 КРАЇН ПО ВСЬОМУ СВІТУ,
ПІД ЧАС ЇХНЬОЇ ПІДГОТОВКИ ДО «ІГОР НЕСКОРЕНИХ» 2022
Не забувай дихати.
Ні… Ой! Ні, ні, а тоді так.
Я надто швидко розмовляю. Ви такі: «Що ти сказав?»
Мені вже сумно. Треба зупинитися. Так.
Я знав, що так буде.
СЕРЦЕ НЕСКОРЕНИХ
Доброго ранку, хлопці. Вітаю.
-Привіт, друже. -Як справи?
-Добре. А ти як? -Непогано. Вітаю.
-Ох! -Приніс рюкзак і все таке.
-Гарна глушина. -Пройдемося?
-Пішли. -Так, готовий. Звісно.
Проїдемося.
-Я спереду. -Що?
-Це було швидко. -Справедливо.
-Закон першого… -Я поважаю закон.
-Я не просив переграти. -Переграти? Що?
-Можна переграти. -Хіба?
-Може, ти вважаєш, що я паршивий штурман. -Справді?
Я тут єдиний не офіцер. Можете довірити мені мапу.
Що квадратне і *** офіцера?
Мапа.
Ось і ми.
Як тебе звати?
Мене звати Гаррі.
-Чим ти займаєшся, Гаррі? -Чим я займаюся?
Щоденно, я батько двох малих дітей.
У мене кілька собак.
Я чоловік.
Я засновник фундації «Ігри Нескорених».
Занять багато,
але, я думаю, сьогодні все про Нескорених.
-Чудовий день для прогулянки. -Друже.
Так гарно, скажи?
-Виноградники? Що це? -Так.
Це кущ.
Я завжди вважав себе батьком,
який не зможе служити маючи дітей.
А ви обоє служити, так? Ти досі служиш?
-Я щойно пішов зі служби. -Так?
Люсі була вагітна, коли мене підстрелили. Я повернувся з Іраку.
Люсі завагітніла влітку. Я був у Афганістані у вересні.
Один з загиблих хлопців,
його дружина була вагітна сином, Джорджем.
Він вже виріс. Йому 12.
ДЕВІД ВАЙЗМЕН ВЕТЕРАН І КОЛИШНІЙ УЧАСНИК
Ти чуєш так багато таких історій.
Загиблі хлопці ніколи не бачили дітей.
Ти завжди підписуєш на це не тільки себе, а всю сім'ю.
Після поранення я був у гівняному стані.
Набій пройшов вздовж тулуба,
пошкодив ребра ззаду і спереду,
повідскакував, як пінбольний м'яч, перш ніж зупинитися у правій легені.
І я перестав дихати.
І я переставав дихати кілька разів.
Девід Вайзмен, капітан британської команди Нескорених.
Для нього це були важкі роки.
«ІГРИ НЕСКОРЕНИХ» ОРЛАНДО, 2016
Гідний старт Вайзмена.
Коли я був солдатом, це було для мене цілим світом.
А потім, коли мене поранили,
як тоді визначити, хто ти?
Девід Вайзмен виграє золото для Британії.
Естонія забирає срібло.
Яке свято від Девіда Вайзмена.
Торкнувся стіни, подивився вгору і молотив повітря кулаками.
«Нескорені» — найкращий тиждень у моєму житті. Живий, як ніколи.
Той тиждень ти почуваєшся, як рок-зірка, наче перед тобою червона доріжка.
Ось що ти зробив.
Скажіть.
Найкраще з «Нескорених».
Незалежно, чи брали ви в тому участь.
По-перше, фінал регбі на візках у 2014 році.
-Того вечора п'ятниці? -Так.
Цей матч проходить у шаленому темпі.
ЛОНДОН, 2014
У них є ще одна спроба і ви чуєте цей шум?
Це перемога Британії.
Для мене найкращим був забіг Люка Сіннота на 400 метрів.
Він був єдиний з двома ампутованими кінцівками.
Увага.
Лунає постріл,
і всі біжать уперед, бо в них є по одній нозі,
а в нього жодної,
тож він починає так повільно.
І він дуже відстає.
Я кричу за Люка. Він єдиний британець у забігу.
На другому повороті він наздоганяє. Рівняється.
А на останніх 100 метрах він обганяє усіх
і виграє золото.
Звучить банально, але це щира правда.
Я бачу аналогію, метафору для відновлення, так?
Так.
-Він дуже відставав від усіх. -Так.
Але він продовжував працювати.
Австралія 2018, у басейні.
І фінал чоловічого брасу на 50 метрів у категорії ISA.
І вони почали.
Марк Ормрод з Британії.
СІДНЕЙ, 2018
Він не мав брати участь, але з'явився один хлопець
і йому не було б проти кого змагатися.
-Ось і все. -І він ніколи…
Ніколи б не проплив таку дистанцію.
Ормрод майже видихався, а Робінсон скорочує розрив.
О боже! Який фінал!
Це Ормрод? Це Робінсон?
Це Ормрод з мінімальним відривом! 1:45,01!
-Думаю, Марк переміг. -Так.
Я думав, це будуть шкільні змагання.
Типу: «Будемо грати естафету».
Я пам'ятаю. Досі в голові.
Неймовірно! Вони виводять це на новий рівень.
Поставте напої.
Ми зробимо хвилю спереду назад. Раз, два, три…
Вперед!
Цими вихідними поранені ветерани з усього світу
візьмуть участь в «Іграх Нескорених» в Лондоні.
Це турнір, вперше організований цього року британським принцом Гаррі.
Ми чудово почали в Лондоні у 2014 році.
Ми вийшли на новий рівень в Орландо.
А в Торонто привернемо увагу всього світу.
Спорт справді змінює і рятує життя.
Незліченна кількість людей,
дружини, дівчата, батьки, бабусі, дідусі, діти,
підходили до мене і казали: «Дякую, що повернули мого тата».
«Дякую, що повернули посмішку моєму чоловіку».
І бачити, як досвід цих людей
чи їхні життя змінюються на краще, створює ефект доміно.
Вони надихають одночасно усіх інших.
Марк Ормрод, колишній командос морської піхоти,
прийшов сюди за своєю третьою медаллю.
Я завжди думав, що це трирічна операція.
Я не хотів цієї потреби.
Немає потреби, ніхто не постраждає.
Якщо є потреба, ігри завжди триватимуть.
УКРАЇНА МАРІУПОЛЬ
ВЕРЕСЕНЬ 2021
ПЕРЕД РОСІЙСЬКИМ ВТОРГНЕННЯМ
На сході країни синоптики прогнозують хмарне небо по всьому регіону…
ЮЛІЯ «ТАЙРА» ПАЄВСЬКА ВЕТЕРАНКА УКРАЇНСЬКОЇ АРМІЇ
Мене звати Юля Паєвська.
Позивний «Тайра».
Я парамедик.
Підписала контракт зі Збройними силами у 2014 році,
але зараз я просто волонтер.
Це вже сім років мого життя, скоро вісім.
УКРАЇНА ЗАХИЩАЄ СХІДНИЙ КОРДОН ВІД РОСІЇ З 2014
ВЕТЕРАНИ ЦІЄЇ ВІЙНИ СКЛАДАЮТЬ УКРАЇНСЬКУ КОМАНДУ
На більшій території України зараз панує мир,
але ж на сході точиться війна.
По тобі працює снайпер, опусти голову!
Щоб ти знав, найчастіше жінки-снайпери
чоловікам попадають у пах!
-Фігню ти говориш. -Я таке десь чув.
Не мудруй!
Так, пальцями відчуєш. Це якщо є дірка. Також є отакий…
Не бійся, я все знаю, що в тебе там є.
Ти мене не здивуєш нічим!
Якщо ти вже хлюп, треба одразу накласти джгута.
Давай! Пішов!
Ось так.
Це нормально затягнутий джгут.
МЕДИЧНИЙ ОГЛЯД УКРАЇНСЬКОЇ КОМАНДИ
-Інвік…? Інвіктус. -«Інвіктус». Так.
«Інвіктус Ґеймс».
Виявляється, всі знають, а я лише вчора дізнався.
Доброго ранку!
Привіт. Як ви поживаєте?
Я знаю, скільки роблять кардіограму.
Я заходжу.
Що ти тут відростив? Де депіляція?
Весь в засосах.
Дружині скажеш, це не я.
Окей.
-Допомогти? -Ні.
Сам? Давай.
Ти перша дівчина, а то всі хлопці.
-Тоді не буду балуватися. -Це все знімаємо.
Так, я розумію. Зараз.
Сім років на фронті, в моїх суглобах титанові компоненти.
Хребет страждає
і травми в мене вже довгий час.
Я перший раз почула про «Інвіктус»
коли була в госпіталі після операції.
Все.
Що там?
Є дещо…
Якщо лікар скаже переробити, переробиш.
Тут все добре…
-Дякую. -На здоров'ячко.
Якщо щось, переробимо.
Прийняв.
-Там все видно. -Ага, усе видно.
Коли я робила обстеження в госпіталі,
з'ясувалося, що в мене там,
ну…
за даними УЗД в мене є на серці кілька,
вірніше два рубці. Це говорить про те, що я колись перенесла два інфаркти.
Чесно кажучи, я не знаю коли це відбулося.
ЗВАЖАЮЧИ НА ЇЇ ХВОРОБИ,
ТАЙРА ЗМУШЕНА ПЕРЕГЛЯНУТИ СВОЮ РОЛЬ ВОЛОНТЕРКИ І ПАРАМЕДИКИНІ
ВЕЛИКА БРИТАНІЯ ЛОНДОН
Триває запис.
Привіт, Джею. Ми приєднуємося.
-Мене чути? -Чітко і ясно.
Це один з серії дзвінків з усіма країнами,
щоб зрозуміти, де ви зараз.
-Запис зупинено. -Прекрасно.
НЕСКОРЕНИЙ
Воно просто вискочило.
-Привіт, Оксано. Як ви? -Привіт, Річарде. Ми добре.
-Як у вас справи? -Усе добре, дякую.
Мене звати Оксана Горбач. Я координаторка команди «Ігор Нескорених».
Я думав, ми почнемо з обговорення ковіду.
З нашого боку, ми готові до роботи.
Від початку війни на сході України у 2014,
розпочатої Росією, ми не були готові до ветеранів.
У нас не було медичної, фізичної чи психологічної реабілітації.
Коли ми дізналися про «Ігри нескорених»,
то зрозуміли, що нам це дуже потрібно.
У Нідерландах буде локдаун.
Є імовірність, що уряд
заборонить усі масові заходи.
Але ми впевнені, що ігри відбудуться,
якщо не з'явиться ще якийсь привід для занепокоєння.
Щодо України, рішення вже прийняте.
Позитивне. Ми поїдемо.
Радий чути, Оксано. Це блискуче.
Але чи будуть принц… тобто герцог Сассекський і його дружина?
-Ми можемо його очікувати? -Звісно.
Усе, що ми знаємо, а ми постійно спілкуємося,
він планує прямо зараз.
США НЬЮ-ЙОРК
Привіт. Як ви?
-Я Тіш. -Рада зустрічі.
Рада вас бачити. Як справи?
-Ми давно цього не робили. -Я знаю.
Моє серце…
Я нервую.
Дуже приємно. Ми уже зустрічалися, так?
-Мене звати Зіта. Зіта Мерчант. -Зіта?
-Через 2,5 роки ми повернулися. -Фантастично.
Чудово.
Пані та панове,
для мене честь представити гуманіста та еколога,
борця за психічне здоров'я і військового ветерана,
Принца Гаррі, герцога Сассекського.
Сьогодні ми тут, щоб вшанувати чоловіків і жінок,
чиї життя визначаються службою,
призначенням і, звісно, стійкістю.
Багато хто в цій кімнаті розуміє,
чому військові часто почуваються ізольованими
після повернення додому чи виходу зі служби.
А ви б не почувалися?
14 РОКАМИ РАНІШЕ
СІЧЕНЬ 2008
ПРОВІНЦІЯ ГІЛЬМЕНД, АФГАНІСТАН
Мені дозволили поїхати в Афганістан, бо це було таємно.
Доки я був там десять тижнів, ніхто не знав.
Окрім британської преси, яка казала: «Ми будемо мовчати,
поки у нас буде доступ».
Усі однаково виконують роботу.
Кожне життя важить однаково.
Ми тут у небезпеці. І так у всьому Гільменді,
у всьому Афганістані. Усім загрожує небезпека.
Усе це сталося після мого виходу з Афганістану у 2008 році.
Я провів десять тижнів на землі, на піску з усіма іншими.
Британські військові оголосили, що виводять принца з поля бою
після того, як про його службу дізналися.
Раптово повернувшись додому, я злився.
Але моє усунення було важливим для безпеки усіх навколо мене.
На мій досвід в Афганістані вплинув той політ додому.
Коли ми злетіли, переді мною розкрилася завіса.
І було видно лише повітряний госпіталь.
Троє молодих британських солдатів,
загорнуті в пластик, їхні тіла пошматовані.
Я бачив те, про що інші лише говорили.
Саме це спровокувало думки:
«Я бачу справжню ціну війни».
Не лише цих солдатів, а й що це означатиме для їх сімей,
як їхні життя зміняться назавжди.
З часом я зрозумів, що війна це не тільки солдати
не тільки ті, хто на передовій, платять велику ціну.
Це всі.
Коли я зійшов з літака, я був злий, що це сталося з цими хлопцями,
злий, що ЗМІ не висвітлювали це,
злий, що мене витягли звідти.
Але тоді мені було незрозуміло, що з цим робити.
Я намагався зрозуміти, «У мене є ця платформа»,
«У мене був такий досвід. Що я можу з цим зробити?»
Що ти подумав, коли побачив їх у літаку?
Це наче ком в горлі, бо ти знаєш, що таке трапляється.
Коли ти на полі, про це не часто згадують.
Було важко.
Хочеться поговорити, дізнатися, якими вони були.
Звичайний солдат казав би:
«Усе добре, сер. Я втратив руку. Вона все одно мені не подобалася».
Як нам зробити так, щоб більше людей знали, що відбувається,
а не «якісь війська воюють десь там за морями».
Звідти все почалося, а потім ідея, концепція
чи усвідомлення, що спорт може відігравати величезну роль
у реабілітації усіх, чи то психологічно, чи фізично.
ВЕЛИКА БРИТАНІЯ ЛІНКОЛЬНШИР
Фото в кінці базової підготовки.
Я десь там є.
ТОМ ФОЛВЕЛЛ ВЕТЕРАН БРИТАНСЬКОЇ АРМІЇ
Фото дня народження з тортом. Він потім був у мене на лиці.
Ось. На моєму обличчі.
Я переглянув усі свої фото
і залишив ті, які мені сподобалися, щоб повісити.
Фото з дня, коли я пішов.
Відпочиваємо ввечері після дня пошуків.
Я подавався у Корпус королівських інженерів.
І став оператором-механіком.
Відслужив 2 строки в Іраку і пів строку в Афганістані.
Ось там, з іншого боку фото,
мене підірвала вибухівка.
Я побачив фото і подумав: «Повісьте».
Думаю, це нагадування.
Я втратив обидві ноги.
Травми спини.
Вибухом зачепило передпліччя.
У моєму зап'ясті спиці.
Тож я був у лікарні десь два з половиною місяці.
А потім реабілітація, протезування,
зазвичай чотири через чотири тижні.
Я пробув там наступні два з половиною роки.
Я вважаю це минулим життям,
а це лише спогади про минуле життя.
Почалося моє нове життя. Воно не стосується армії.
Зазвичай я щодня воджу сина до школи.
-Па-па! -Іди вже.
Забираю його зі школи. Готую вечерю.
Коли я дивлюся на своє життя щодня, я не бачу росту.
Тиняєшся, нічого не робиш.
Після того, як мене підірвали, я багато пив, багато гуляв.
Не в найкращому місці.
Моя дружина Таня сказала: «Слухай, так тривати не може».
ТАТКО, ЯК СУПЕРГЕРОЙ… ВІН РОБИТЬ СВІТ ЩАСЛИВІШИМ
ТРЕНУВАЛЬНИЙ ТАБІР БРИТАНСЬКОЇ КОМАНДИ
БРИТАНСЬКА КОМАНДА РЕГБІ НА ВІЗКАХ ЗУСТРІЛАСЯ ВПЕРШЕ З ПОЧАТКУ ПАНДЕМІЇ
Швидше, хлопці. Приготувалися.
Вперед!
Прикрий його.
Пасуй!
Їдь з Томом. Поговоріть. Ну ж бо.
Так!
Зосередьтеся.
Слухайте.
Вам треба перестати їздити ось так, і почати їздити ось так.
Якби ти промовчав, зайшов туди і заблокував кут,
це був би легкий гол.
Томе!
Направо!
Гарно взяв. Ззаду, обома руками.
Стоп, хлопці. Ви молодці.
Фізично — легко. Я стільки всього робив.
Рубав дерева, лазив по нафтових баках…
Але психологічно, я не…
Я не знаю, як говорити перед людьми, з людьми.
Я не можу встати перед натовпом і говорити до нього.
Зазвичай я ізолююся.
Коли тренер Дженкс попросив мене стати капітаном,
я не знав, чому вони розглядають мене
чи навіть просто хочуть.
Я в житті не був лідером, ніде.
Трохи припали пилом. Але ви гратимете краще після тренувань.
Багато хто сумнівається в собі.
Можливо, їм просто треба, щоб хтось їх підштовхнув
щоб вони себе розкрили.
Я не знаю історії Тома, але я призначив його капітаном
і надіюся, це був правильний вибір.
Подивимося, який він під вогнем, так би мовити.
Це буде інша справа.
Забагато часу пішло, щоб ми притиснули їх.
Тим часом у вас тільки один гравець на їхньому полі, це погано.
Я не розумію, як мій спосіб мислення дозволить мені
мотивувати команду у фіналі.
Але поки я не стану на ту позицію, я не знатиму, як це.
Коли ви в парі, один ззаду, інший спереду.
А решта мають старатися щосили.
Дружина каже: «Просто зроби це. Що найгірше може статися?»
«За кілька місяців скажеш: Я більше не хочу бути капітаном».
А потім, баскетбольна команда,
на жаль, наш тренер пішов з особистих причин під час ковіду.
І мене попросили стати капітаном баскетбольної команди.
Тож вони явно щось бачать в мені.
Тільки не я.
НІДЕРЛАНДИ ГААГА
Ми прямуємо до Гааги у іншому положенні, ніж будь-коли.
Але все йде повільно, бо пандемія продовжується.
ІГРИ 2020 У ГААЗІ БУЛИ ПЕРЕНЕСЕНІ ДВІЧІ ЧЕРЕЗ ПАНДЕМІЮ
НАРАЗІ ВОНИ ЗАПЛАНОВАНІ НА КВІТЕНЬ 2022
Якщо деякі країни-учасниці, якщо учасники захворіють на ковід в останню мить,
нам треба переконатися, що їх є кому замінити,
щоб залишитися якнайближче до цифри 500,
і щоб більшість командних змагань відбулися?
Шлях до ігор був непростим.
Ми постійно розширюємо спільноту.
І тепер у Гаазі буде 20 країн.
Але в багатьох країнах є тисячі претендентів
на команду з 30–80 місць.
ВЕТЕРАНІВ ВІДБИРАЮТЬ З ОГЛЯДУ НА ТЕ, ХТО ОТРИМАЄ НАЙБІЛЬШУ КОРИСТЬ ВІД ПРОЦЕСУ
КОЖЕН МОЖЕ ЗМАГАТИСЯ У ТРЬОХ ВИДАХ СПОРТУ
З 2014 року основні країни, які входили до Нескорених,
мали найбільше бойових травм.
І з часом ті конфлікти, на щастя, зменшилися.
Тому ми намагаємося зменшити деякі команди
і надати можливість приєднатися іншим країнам.
Не всі згодні з тим, що вважається війною,
але думаю, всі погодяться щодо шкоди, яку спричиняє війна.
Ігри зосереджені не на причині травми,
а на відновленні після травми
і як знову бути частиною суспільства.
ПІВДЕННА КОРЕЯ СЕУЛ
Дякую, що знайшли час
приєднатися до установчих зборів «Ігор Нескорених» 2022.
Це вперше Корея братиме участь,
тож поводьтеся обережно.
ВІД ПІВДЕННОЇ КОРЕЇ 11 УЧАСНИКІВ ПОЇДУТЬ У ГААГУ
НА ПЕРШІ ДЛЯ КРАЇНИ «ІГРИ НЕСКОРЕНИХ»
У корейському суспільстві люди з інвалідністю не виходять на вулицю.
Вони живуть всередині.
Вони ховаються.
Продовжуй!
НА ХАЙОНЮНГ ВЕТЕРАН ПІВДЕННОКОРЕЙСЬКОЇ АРМІЇ
Тож коли люди з інвалідністю виходять назовні,
люди без інвалідності…
вражені?
Це одразу видно на їхніх обличчях.
Мої тренери з велоспорту дивуються,
коли дивляться наші змагання.
Кажуть: «Як люди з інвалідністю можуть так добре змагатися?»
Більше на сухожилля! Ще!
Наше суспільство вважає, що інвалідність — це «неправильно»,
але це не «неправильно», це просто «інакше».
Ще десять секунд!
П'ять, чотири, три, два, один, стоп.
Не думаю, що суспільство сильно змінилося,
але йому треба змінитися зараз,
починаючи з мене.
Вітаю.
Яблучний сік, будь ласка.
З льодом?
Так.
Що сталося з руками?
Я травмував їх в армії.
Я й не помітила!
Я за це заплачу…
Ні, все добре.
Я можу нести.
Якщо поставите я зможу.
Дякую.
Смачного!
Дякую.
Я мріяв стати
або солдатом, або поліцейським, щоб захищати країну.
В армії мене вдарило струмом,
але я не пам'ятаю інциденту.
Лікарі сказали, що краще ампутувати руки.
Тоді я не дуже чітко думав.
Моя майбутня дружина першою відвідала мене в лікарні.
Він був таким безстрашним.
Було боляче бачити, як він втратив крила.
Я була поруч, щоб підбадьорити його і втішити
потім ми зустрічалися шість років, перш ніж одружитися.
Зустріч з дружиною — найкраще, що сталося зі мною.
Наступне — це почати займатися спортом.
Коли люди дивляться на людей з інвалідністю,
вони дивляться зі співчуттям, жалем чи сумом.
Тож я беру участь у цих іграх
і я хочу, щоб усі дивилися на нас не лише з жалем,
а щоб побачили, на що здатні такі люди.
Сподіваюся, люди дадуть нам бойовий дух!
США ФЛОРИДА
-Привіт, зайчику. Де ти? -Привіт.
-В школі. -Ти ще в школі?
Люблю тебе!
Ти не можеш відповісти? Па-па!
-Я сказала: «Я теж тебе люблю». -Я не чув. Гаразд.
Люблю тебе більше. Па.
Па.
Мене звати Ґабріель Джордж.
Я санітар ВМС у відставці.
Перше квітня 2008 року. День сміху.
Пам'ятаю, я щойно купив нову шкіряну куртку для мотоцикла.
Я проїхав шість кілометрів по великому шосе.
Кажуть, хлопець розвернувся на світлофорі і не бачив мене.
І я зіткнувся з ним. Я прокинувся через три тижні.
Ми пройшли 12 років, перш ніж дійти до ампутації.
Я уклав угоду з рукою. «Якщо тобі не стане краще, я тебе відріжу»
Я й гадки не мав, що з того дня мені буде боляче до кінця життя.
Готова їсти, зайчику?
-Надіюся, воно смачне. -Так, красуне.
Я не готую без любові.
-Чому в мами смачніша картопля? -Що?
Мамина картопля набагато краща.
Перепрошую. Вибач.
Давай я допоможу.
-Я сам. Дякую. -Ні, я допоможу.
-У мене дві руки. -Ти мила. Така гарна.
Він свариться на мене!
Тамія. Моя люба, чудова донька.
Вона — натхнення для мого життя.
Я люблю тебе.
Бувай. Люблю тебе.
Мені байдуже.
Я теж тебе люблю. Добраніч.
Я живу з болем на рівні сім з десяти.
Доходить до десяти, але я навчився не говорити про це багато.
Якщо скажеш комусь, тебе посадять у швидку і закриють.
Мої лікарі описали це, як пологовий біль.
Ти постійно народжуєш і ніяк не народиш цю дитину.
Добраніч. Я люблю тебе.
Рухаємось по І-95 на північ до шосе Філіпс, Джексонвілл.
Поїхали.
Я багато рухаюсь, багато роблю. Переважно через біль.
Це відволікає мій розум. Рухає моє тіло.
Вітаю на піклболі. Я санітар ВМС у відставці.
Хто сьогодні програє мені?
Я можу зосередитися найкраще, коли навколо хаос.
Це просто… Не роби цього!
Ось так!
Друзі кажуть, що я часто в дорозі.
Я взяв це від дочки, від собаки.
Не наблюй!
Весело. Мені подобається.
Я намагаюся знайти свої ліки.
Це шлях.
І це мене лякає.
Я почав чути про «Ігри Нескорених».
Я подумав: «Я можу зайнятися цим».
Це нагадує тобі: «Ти не сам».
Надіюся, це допоможе.
Але в моєму житті надія привела мене до неправильних доріг.
Все ж, треба думати про майбутнє.
ЗОНА ВІДПОЧИНКУ ВИМКНІТЬ ДЕВАЙСИ
Найскладніше — більше дбати про себе.
Я прийняв, що буду жити з цим болем до кінця життя.
Я знаю, що можу зупинити це назавжди, легко, будь-коли.
Дайте мені кулю.
Але поки я тут,
я знаю, що завжди борюся.
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ДО ІГОР
Ми ще не досягли того, щоб зробити це повністю міжнародним,
500 людей з 14 країн, але ми наполегливо працюємо.
Привіт, Вайзі. Гарна краватка.
Не віриться, що минуло 8 років.
Це дуже мало часу для колосального результату.
Але було б чудово запевнити,
що є план росту.
Щодо проблем, ми беремо до уваги розвиток Омікрону
і будемо слідкувати за наукою.
УКРАЇНА ЛЬВІВ
Розкажіть білявці, як ми стріляємо.
Стрільба з лука — це щось інтимне.
Стріла так добре зайшла, гріх виймати.
Андрюхо, ти вже всіх дістав своїми жартами.
Дихай.
Тримай руку. Не нервуй.
ЮЛІЯ «ТАЙРА» ПАЄВСЬКА УКРАЇНСЬКА КОМАНДА
Зважаючи на мої травми,
два рубці на серці,
аби відновитись, мені потрібен «Інвіктус».
Я руку не дотримала.
Що, я вже згубила цю кулю? А ні, ось.
Все, кінець.
Судома.
Так, зберися слабачка!
Бляха!
Вибачте. Перепрошую.
Так.
Дихай.
Не нервуй.
Срали-мазали.
Кожного разу нові стріли, як патрони!
Я вважаю, що спорт може замінити оцей адреналіновий голод,
який ветерани мають після повернення з війни.
Тобто це такий шлях в майбутнє.
Дев'ять, дев'ять.
Шість.
Шановні учасники, шикуйтеся на нагородження.
Зробімо фото.
Сфотографуєте нас?
Сифіліс.
Що ти хочеш? Сифіліс?
І третім місцем нагороджується команда Збірна 2.
Так? Підступний.
Я прийшов поцілувати тебе.
Це не цицька, можеш потримати!
Шкода.
Так, спокійно!
Дайте морду всуну.
Сифіліс!
Так!
Сируватий.
Ну, яке є.
Ось я прийшов, а ви не чекали.
Чого не чекали?
Це принцесі, а королеві.
Перехід в цивільне життя мусить відбуватися плавно і натурально.
Мені важко, я не розумію.
Я вже, може, забула, яке воно, цивільне життя.
Слава, слава, слава!
Нашим отаманам.
Але я готова до того, що я повернуся.
Ми дуже раді сидіти за твоїм столом,
що ти нас запросив.
Давайте за те, щоб не було війни.
Юля! Ти як сонечко світу.
137 ДНІВ ДО РОСІЙСЬКОГО ВТОРГНЕННЯ
Для кожного з цих людей це і є наступний етап їхнього шляху,
кинути виклик своїм тілам і розуму.
Я в захваті, бо знаю силу спорту у відновленні,
і хвилююся, бо вони ставлять себе в незручне становище.
І для багатьох це може бути тригером.
Я переживаю.
Переклад субтитрів: Валерія Балаушко