Dámy a pánové, princ Harry.
Uvědomil jsem si, že mnoho problémů, s kterými se lidé potýkají
jak v armádě, tak i v širší společnosti, má zárodek v duševním zdraví.
Ale péče o duševní zdraví byla příliš dlouho zanedbávána.
Když jsem vstoupil do armády,
byly duševní poruchy sprosté slovo.
Za své největší úspěchy považuji to, že se nám s Davidem Wisemanem
podařilo přesvědčit lidi v armádě.
Nakonec jsme se dohodli.
„Jestli duševní zdraví znamená duševní poruchu…“ Což neznamená.
„Ale pokud to tak berete,
dáme to stranou a probereme duševní zdatnost.“
Pokud to stigma existuje v armádě, bude existovat i ve společnosti.
Jestli ho chceme ze společnosti vymazat, musíme jít příkladem.
Kolikrát jsem večer před spaním doufal, že už se ráno neprobudím.
Je to pro lidi neskutečně důležité.
To rád slyším.
Čím víc je to lidem nepříjemné, tím víc o tom musíme mluvit.
Změní vám to život. Nebo vám ho zachrání.
Duševní zdatnost znamená naučit se psychické odolnosti,
místo abyste jen čekali, až se objeví problémy.
A to dnes platí pro každého člověka na světě.
Pořád sloužíte?
- Už 27,5 roku. - Tolik?
Ta radost z návratu po chvíli vyprchá.
A když nadšení opadne, dorazí noční můry.
- Jak dlouho byl váš manžel v armádě? - Sloužil 23 let.
To je hodně.
Zemřel v roce 2019.
Byl jedním z 22 nešťastníků.
V USA SI KAŽDÝ DEN VEZME ŽIVOT 22 VETERÁNŮ
Dotýká se mě to osobně, protože jsem vždy zastával názor,
že každý ztracený život se dal zachránit.
Jako společnost máme na víc.
A zvlášť v pomoci lidem, kteří sloužili své zemi.
Pozor.
Chtěla nabrat sebevědomí.
Chtěla se znovu smát, usmívat se a připadat si šťastná.
Sally Renard se stává šampionkou Invictus Games.
Ale díky Invictus Games,
této komunitě a mým vlastním zkušenostem, jsem zjistil,
že když se do něčeho zakousnete, téměř vždy z toho vzejde
něco pozitivního.
Koukejte, jak Storey postupuje!
Beruashvili mu ale možná stihne utéct.
Vypadá to dobře. Dal do toho všechno!
NEZLOMNÁ SRDCE
NEVIDITELNÁ ZRANĚNÍ
6 MĚSÍCŮ DO HER
BRATŘI VE ZBRANI
DÁNSKO SVENDBORG
Jako bych pořád slyšel ty zvuky
a cítil vůni pouště.
Stal jsem se vojákem, abych pomáhal ostatním.
Myslel jsem, že bych mohl dělat svět lepším.
Kdo to je?
Ahoj.
Byli jsme první dánský tým v Iráku.
Nevěděl jsem, co čekat.
Kdy jsi odjel do Iráku?
V roce 2004.
To je al-Kurna.
Právě tam jsme byli svědky nelítostných bojů.
V jednu chvíli jsem popadnul svou munici
a přeběhnul k jednomu vojákovi.
Musel jsem přeběhnout přes pole.
Slyšel jsem výstřely. Byly hrozně blízko.
To PTSD mám z toho.
Poznamenalo mě i bombardování našeho tábora.
Sedíte v úkrytu a nevíte, jestli vás netrefí granát.
A jestli neumřete.
Pamatuješ, jak jsi nastoupil do nemocnice?
Mám to před očima.
Byl jsi úplně vypnutý.
Měl jsi mrtvolný pohled.
Tehdy jsem začal ztrácet vůli žít.
Začal jsem přemýšlet,
jestli má vůbec smysl pokračovat, když můj život vypadá takhle.
Byl to divnej den.
Bylo to hrozný.
Příšerný.
Jo.
- Odjížděl jsi tam šťastný. - Jo.
A domů ses vrátil jako jiný člověk.
SOUSTŘEDĚNÍ DÁNSKÉHO TÝMU
V Dánsku jsme měli jen 44 vojáků s fyzickým poraněním,
tak nám brzy došli.
Ale duševními poruchami trpí tisíce lidí.
Jsou to neviditelná zranění. Nejsou zjevná.
DÁNSKÝ TÝM TVOŘÍ POUZE LIDÉ ŽIJÍCÍ S POSTTRAUMATICKOU STRESOVOU PORUCHOU
Dneska tu nabereme energii.
Můžeme přivítat první skupinu.
Cílem je, aby to ostatní uhodli.
Kdyby ne, vysvětlíte jim, k čemu se ten přístroj používá.
Nevím, jak ho odneseme.
Pokud se chcete rozvíjet, musíte mít motivaci
vystoupit ze své komfortní zóny a učit se.
Mravenečník?
Jo!
Vynalezli jsme vysavač, co vysaje cokoli.
Paráda! To je super přístroj.
Bylo pro mě těžké se začít zase bavit s lidmi.
Proto jsem moc rád, že jsem si našel komunitu Invictus.
Doufám, že se znovu najdeme jako tým
a že najdu sám sebe.
Všichni naši členové trpí PTSD,
ale to není trvalá porucha.
Může se vás držet kvůli jiným traumatům
nebo různým problémům z dospívání.
Proto je velmi důležité, abyste si je vyřešili.
Můžu mluvit jen z vlastní zkušenosti.
V roce 2011 jsem na misi v Afghánistánu lítal ve vrtulníku Apache.
A krátce nato
jsem se zhroutil.
Spustil mi to návrat z Afghánistánu,
ale vracela se mi traumata
z roku 1997, kdy mi bylo 12.
V dětství jsem přišel o mámu.
Ani jsem nevěděl, že to ve mně zanechalo trauma.
Nikdy jsem o tom s nikým nemluvil.
Potlačil jsem to, jako by to udělala většina dětí.
Ale když to vyšlo na povrch, všechno na mě dolehlo.
Nechápal jsem to.
Místo otupělosti jsem byl najednou plný emocí.
Nejhorší pro mě bylo, že mi nikdo z blízkých nemohl pomoct.
Neměl jsem v lidech oporu ani žádné odborníky,
kteří by mi vysvětlili, co se děje.
Většina z nás bohužel začne terapii zvažovat až tehdy,
kdy leží v klubíčku na podlaze
a přeje si, aby to začali řešit mnohem dřív.
A přesně to chci změnit.
Na místa.
Vždycky jsem chtěl, aby Invictus Games a celoroční podpora, která k nim patří,
byli záchytnou sítí pro jedince bojující s problémy.
Nestačí se jen přihlásit do her a doufat, že vás vezmou.
Už jsme trochu jinde.
Ve většině zemích probíhá výběr podle toho, kdo to potřebuje nejvíc.
Spousta z účastníků si před hrami prošla peklem.
Je to pro všechny obrovská výzva,
když musíte podat výkon před zhruba 7 000 diváky.
Vítězí s velkým náskokem.
Tak vypadá sportovní chování.
Jde pomoct Michaelu Jansenovi.
Bojuje s posttraumatickou stresovou poruchou.
Dle svých slov se chce znovu naučit důvěřovat lidem.
Soudružnost, solidarita, podpora.
Rodina Invictus.
UKRAJINA KYJEV
LÉTO 2021
PŘED RUSKOU INVAZÍ
Ahoj, ty blbe.
Jak mi to říkáš?
Je teplo, co?
Tak co? Budete nás učit?
Co?
Všechno.
Na Ukrajině máme přes 400 000 lidí,
kteří od roku 2014 sloužili v armádě.
Ne všichni utrpěli fyzická zranění.
Někteří mají vážné psychologické a duševní problémy.
Někteří členové našeho týmu
si za psychologem došli až díky nám, aby mluvili o svých traumatech.
Dáš to na jedný noze
nebo radši v sedě?
- Zvládneš to sám? - Jo.
To jsou neprůstřelný vesty?
Jsou moc výrazný. Ostřelovači vás uvidí.
- Tajro. - Vlajku?
Dej nám vlajku.
Opatrně.
Hustý!
Drž se.
Šlo ti to.
Opatrně, chlape.
Sergej je král.
Ty jsi ale zvíře.
Jdeme surfovat.
Rusko i nadále vyvíjí tlak nejen na energetický sektor Ukrajiny,
ale i předváděním výzbroje
a vojenskými cvičeními podél hranic.
Dle ukrajinské rozvědky se ale na invazi nepřipravují.
Jde čistě o zastrašování.
Přijde mi to jako geopolitické hry.
Lidi se snaží sami sebe uchlácholit, že se nic neděje.
Ale oni se pro válku buď rodí, nebo se jim postupně zalíbí.
Zešílíte, když budete dlouho něco dělat, aniž byste si to užívali.
Já svou práci miluju. Baví mě zachraňovat lidi.
Kdybych se to nenaučila mít ráda, asi bych se zbláznila.
Asi ne úplně,
ale to trauma by bylo mnohem větší.
I když už se popravdě těším, až to bude celé za mnou.
125 DNÍ PŘED RUSKOU INVAZÍ
KANADA NOVÉ SKOTSKO
Takže nebudeš veslovat?
Budu.
Takže veslování a lukostřelba.
- A basketbal. Nic víc. - Basketbal.
To stačí.
Do týmu se jim přihlásilo 800 účastníků.
To je skvělý.
A vybrali jich 32.
- Jak to, že pokaždý vyhraješ jackpot? - Kéž by.
Letošní rok bude nejlepší.
- Letošní Invictus Games. - To jo.
Do her jsem se přihlásil, abych překonal sám sebe.
Abych se postavil svým obavám čelem.
- Ať to nevyhasne. - Ještě něco?
A je to. Hezky to hoří.
- Caelin? - Co?
Teď se mi to spustilo.
- Aha. - Takže…
Jo.
Snažím se…
- Co to vyvolalo? - Cože?
Co to vyvolalo?
Ten oheň.
Aha. Dobře.
Připomnělo mi to tu událost.
Máš zvýšený tep?
Jo. Soustřeď se na ruce.
Pohlaď si je. Dýchej.
Dýchej zhluboka.
A pěkně pomalu vydechuj.
Opadlo to. Dobrý.
Super.
Jo.
Výborně.
- Zvládnul jsi to. - Jo.
Když mě to chytí, všechno se mi vrátí.
Vrací se mi vzpomínky a občas ani nevím, kde jsem.
A někdo mě musí vrátit zpátky do přítomnosti.
Je to strašný pocit bát se vlastního traumatu.
Nikomu to nepřeju zažít.
Tuhle vánoční ozdobu jsem vyrobil loni
a dal ji všem kolegům z týmu.
Je to součástí terapeutického kurzu dřevořezby.
Tohle je můj první portrét z prvního soustředění.
A tohle je moje babička, Erva Whitehead.
Byla mi oporou.
V dětství jsem to neměl lehké.
Naši se snažili, co to šlo.
Ale řešili problémy,
s kterými jim nikdo nedokázal pomoct.
Jako dítě jsem to nevěděl
a nechápal jsem, proč jsou takoví.
Chtěl jsem za každou cenu pryč, ale nevěděl jsem, kam jít.
Jakmile jsem mohl vstoupit do armády, udělal jsem to.
To je naše loď. Je to tanker.
Mým úkolem bylo připojovat hadice na čerpací stanici.
- Jo? - A doplňovat palivo.
Zajímavé.
Co děláš tady? Kocháš se výhledem?
Prohlížím si okolí.
Po návratu
jsem se potýkal s problémy a pitím.
Stal se ze mě doživotní alkoholik.
Nevydržel mi žádný vztah.
A skončil jsem na ulici.
Trvalo to celý rok.
Žil jsem pod mosty,
v lese… A snažil jsem se přežít.
Moje problémy začaly už v dětství.
Jsem rád, že mě vybrali do Invictus Games.
Je to pro mě čest.
Pokusím se do toho dát všechno.
5 MĚSÍCŮ DO HER
UKRAJINA KYJEV
Dnes jsme se tu sešli, abychom zavzpomínali
na ty, kteří obětovali své životy,
aby nám dali šanci na lepší život.
Jednotná Ukrajina!
Sláva Ukrajině!
Sláva hrdinům!
Putin je hajzl!
NEOKUPUJTE MĚ
Myslím, že mě válka změnila.
V roce 2014, když začala válka, bylo mé dceři 11.
Bylo pro mě velmi těžké opustit jak ji, tak i mého manžela Vadima.
Dělám svou práci, abych je ochránila.
Aby nemuseli zažít to, co se děje během války.
V průběhu života se naše jména můžou měnit.
Dokonce jsem začala přemýšlet, že si koupím nějaké civilní oblečení.
Jmenuju se Julija, přezdívkou „Tajra“.
Tajra a Julija jsou úplně jiní lidé.
Tajra není člověk, ale stříkačka nebo škrtidlo.
Tajra je druh, co si s bratrem promluví od srdce.
A já sama nejsem nikdo. Jen malé kolečko v soukolí.
Třeba se Tajra stane minulostí a ze mě bude zase někdo jiný.
Ale už nikdy nebudu Julija.
Za ten nápad s Invictus Games
jsem velmi vděčná.
Utřu si nudli a můžeme pokračovat.
Dobrý.
Paráda.
VELKÁ BRITÁNIE NOTTINGHAMSHIRE
- Nepotřebuješ lepítko? - Ne.
Zkouším to bez něj. Nějak to musím zvládnout.
Občas se ti zachytí za prst nebo palec.
Dneska to bude náročný, chlapi. Zaberte a užijte si to.
Nezapomeňte, že kritika musí být konstruktivní,
ne destruktivní. Dobře?
Říká ten pravej.
Po odchodu z armády přišla prázdnota.
Neměl jsem rutinu, neměl jsem co dělat,
na co se těšit… Ale postupně jsem začal dělat víc a víc věcí.
Teď se těším na víkendy s týmem Invictus.
Trávím čas s kamarády. Bavíme se, vtipkujeme
a děláme všechno, co k tomu patří.
Zkusíme hrát na kříž a uvidíme, jak to půjde.
- Tenhle pojede sem. - Přesně tak.
Tenhle pojede za ním, dostane se sem a je volnej.
Nejdřív byl zakřiknutý,
ale co dostal kapitánskou pásku, začal se pomalu otvírat.
Budeš se držet u půlkruhu. Můžeš přejíždět.
Na nikoho nekřičí a nehuláká.
Ale vždycky z nich nějak ty výkony vykřeše.
Přesně tak má vypadat kapitán.
Celá skupina byla skvělá.
Hodně se nasmějeme.
Všichni jsou v pohodě.
A já jsem díky tomu taky,
protože trávím čas s lidmi, které znám a mám rád.
To bylo dobrý. Skvělá přihrávka.
Holky zvládají víc věcí najednou.
Chytáme míč a už hledáme, komu přihrát.
Jsem z té příležitosti nadšený.
Když člověk odejde z armády, občas jsou na něj lidé zlí.
Naše postižení není vidět.
- Musíš se vyrovnat s těmi změnami. - Lidi mají předsudky.
Psychicky mě to poznamenalo. Vypil jsem několik lahví vodky
a spolykal asi sto prášků.
Přišlo mi, že nemá smysl žít. Probudil jsem se v nemocnici
a zvracel černé uhlí.
Vicki!
Mitchi! Ujeď mu!
Do toho! To dáš!
Počkej!
Zaberte!
Uklidníme to. No tak, uklidníme to!
Jak se unaví, začnou se vztekat.
A nic jim nejde.
Je dobře, že se naštvou.
To jo.
Nejde o medaile.
Jedou tam dosáhnout něčeho,
co jim přišlo nemyslitelné.
Pojeďte doprostřed.
Ale když se zeptáte mého týmu, všichni budou toužit po zlatě.
Mají šanci vyhrát.
Začínáte na sebe štěkat.
Přijde to, když se unavíte. Začnete blbě házet.
Jakmile je míč na půlce, zpomalte.
My určujeme, jak má hra pokračovat, ne soupeř.
Když odejdete z armády, opustíte instituci.
Rekonvalescence sportem je skvělá.
Bereš to jako službu armádě po všech těch letech.
Chtěl bych je pozvat, aby si přišli zahrát ragby.
Odpověděli by: „Moc se nám nechce.“
Dělá nám radost, že pomáháme lidem.
Tady mi to sluší. Hezká fotka. To jsem ještě měl vlasy.
To byly časy.
- Byl jsem fešák. - Ne.
Tohle jsou… jak se tomu říká? Koukej.
To jsem ještě hrál.
A ty tu máš trvalou!
Pak jsem začal dělat Invictus.
Trénuju je už od roku 2014.
Dostalo se mi cti být hlavním trenérem.
- Vypadám, že jsem v akci. - Jako bys hrál.
Tady jsme čekali na začátek.
- Princ Harry. - Přišel princ Harry.
Všichni měli na rukách lepidlo.
- A opatlali ho. - Měl od toho celou košili i sako.
- Ty mu dali. - Byla s nima sranda.
A je to tady. Ve finále se utká Velká Británie s USA.
Nabírá rychlost a skóruje!
Atmosféra tam byla milionová.
Británie!
Walker skóruje!
Když se hráči vrátili na střídačku,
neslyšeli nás, přestože jsme křičeli. Takový tam byl řev.
Odpočet začíná.
Už běží na hodinách.
V poslední vteřině jsme dali bod a vyhráli zlato. Bylo to skvělý.
Diváci se mohli zbláznit.
Bylo to báječný.
A ve finále vítězí tým Velké Británie.
DÁNSKO SVENDBORG
Ahoj, Kaspere.
Rád tě vidím.
Super hrnky.
Díky.
Pojď ven, je tam hezky.
Jaký máš cíle v soutěži?
Je mi jasný,
že mě čeká spousta práce.
Invictus je pro mě důležitý odrazový můstek.
Zkusil jsem všechno.
Už jsem vyčerpal spoustu psychologů a psychiatrů.
A taky jsem byl dlouho v nemocnici.
To zranění mělo velký dopad i na tvou rodinu.
To jo.
Rozvedl jsem se, nemohl jsem trávit čas s dcerami,
byl jsem sám, nevěděl jsem, co dělat.
Co sis sepsal do svých cílů?
Napsal jsem si, že chci být lepším otcem.
Chci žít přítomností a trávit víc času s dcerami.
Chci je mít sám a na delší dobu.
To je nejdůležitější.
Je to můj nový cíl. Jo.
Je mi z toho smutno. Budeme muset přestat.
- Jo. - Dobře.
UKRAJINA KYJEV
Zlato?
Panebože…
TAJŘINA DCERA
Ty jsi můj pejsek.
Kdo to přišel?
Zrovna myju nádobí.
Něco to tam ucpalo. Musíš tam ponořit ruku.
Je tam usazenina.
Nevím, jestli to je usazenina.
Je to celej ekosystém!
Dokonce i voní.
Voní jako růže.
Armádní růže.
Armádní růže pro vojačku. Tak to má být.
Vycházíme spolu dobře,
ale nemůžu říct, že máme normální vztah matky a dcery,
protože dlouhou dobu jsem ji ani pravidelně nevídala.
Ale zvykla jsem si na to.
A taky jsem neměla na výběr.
Tak jsem se s tím naučila žít.
Tak pojď.
- Tudy? - Jo. Pojď.
Byla pryč, ale když se vrátila domů, začala plánovat rekonstrukci.
Třeba by si dokonce na život v civilu zvykla.
Koukej.
Moje oblíbený.
Karamelový?
Ne.
Co má rád táta?
Tohle potřebuje na nervy.
- Co to je? - Pop-it.
Co?
To je proti stresu.
Vždycky je nejvíc slyšet.
Ta kočka má hroznej život.
Vím, že tobě krájení sýra jde.
Ten kaviár ujde.
A klobása taky.
- Mně stačí klobása. - Bude muset.
Jsem Vadimovi vděčná.
Je to neskutečně chytrý člověk. Vyrovnaný a velmi silný.
Jsme spolu už dlouho.
Dvacet pět let.
Klíčovým tématem je Ukrajina
a soustředění ruských vojsk na hranici.
Bílý dům během těchto jednání řekl,
že Biden nabídne Putinovi diplomatickou podporu
k deeskalaci situace poblíž ukrajinské hranice.
Jestli přijde válka, půjdeme bojovat. Když nepřijde, dáme si chleba.
Co víc chcete?
56 DNÍ PŘED RUSKOU INVAZÍ
Patrick Reevell z ABC je v Kyjevě.
Dobré ráno.
Dobré ráno. Díky. Tady na Ukrajině panuje nejistota.
V Ženevě svitla naděje na diplomatické řešení,
ale Rusko dál vysílá na hranice vojenské jednotky.
Dnes ráno vojáci v zasněžených zákopech na východě Ukrajiny
sledují situaci a čekají.
Těsně za hranicemi provádí ruské jednotky vojenské cvičení.
Důležité rozhovory mezi USA a Ruskem v Ženevě
by mohly nabídnout naději,
ale zatím neodvrátily strach z ruské invaze.
3 MĚSÍCE DO HER
Ukrajina je důležitá, protože se o nich bude psát.
Musíme je v tom psychicky podpořit.
Jsme v kontaktu s manažerkou týmu Oxanou.
Už si moc nevoláme, tak máme strach.
Musíme sledovat, jak se to vyvine.
Uděláme, co budeme moct, protože je musíme podpořit.
Jak je na tom tým? Jak jsou na tom psychicky?
Ještě před týdnem trénovali,
ale je možné, že je nakonec povolají do zbraně.
Snažíme se tam dostat aspoň někoho.
Musíme to pečlivě sledovat a podporovat je, jak to jen půjde.
Události na Ukrajině nám ukázaly,
jak moc je komunita kolem Invictus Games důležitá.
Nějaké novinky? Richarde?
Zúčastněné země se na hry těší.
Chtějí být s ostatními. Účastníci jsou přihlášení.
Do týmových sportů je přihlášených víc lidí než v Sydney.
A všichni se těší.
Ještě něco?
Díky. Dnes jsme toho probrali hodně.
Díky za pozvání.
DÁNSKO VEJEN
Vítejte u dnešního programu.
Chce se někdo o něco podělit?
Za dva a půl měsíce už budeme tam a naše snaha vyvrcholí.
Snad se nám bude dařit
a všichni si z toho něco odneseme.
Někteří z nás možná získají medaile. To bude třešnička na dortu.
Tolik jsem netrénoval,
ale zaměřil jsem se na osobní rozvoj.
Už tři roky jsem se nedotknul chlastu.
Chtěl jsem chlastat víc a víc a brát koks.
Ale snažím se to překonat.
Moje děti by měly na rozdíl ode mě mít tátu.
Vždycky to zhoršuju čekáním
na další špatné období.
Snažíš se zničit sám sebe.
Zákonitě pak přijde špatný den.
Už mám práci.
Kvůli tomu nemám moc času na syna.
Viděl jsem ho nedávno. Bylo mu 18.
Trpí autismem a nemá rád fyzický kontakt.
I tak mě ale obejmul, když mě viděl.
To bylo hezký.
Máme pejska Alberta. Přiběhnul k němu pes bez vodítka.
A začali se prát.
Měl jsem dvě možnosti.
Buď se na toho druhého psa vrhnout,
nebo zakřičet na Alberta, aby utekl.
Udělal jsem to druhé.
Nejdřív jsem přemýšlel a až pak jednal.
Jak se vyrovnáváte s frustrací, když se ve vás postupně nahromadí?
Já si ji vybiju na veslařském trenažeru.
Abych zvládal špatné dny,
naučil jsem se, že mi pomáhá chodit ven.
Když jsem s cyklistikou začínal, bylo to, jako bych jezdil tunelem.
Nevnímal jsem, co se kolem mě děje.
Najednou se mi ale svět otevřel a já ho začal vnímat.
Najednou jsem ucítil les a moře.
To bylo poprvé, co jsem si zase připadal naživu.
Vypustím tím všechno to špatné.
Vyčistím si hlavu.
Vždycky se do toho ponořím naplno.
Radši hraju, než abych nad tím přemýšlel.
Jakmile zapojíte hlavu, je po všem.
Lukostřelba. Teda. Myslel jsem, že potřebujete obě ruce.
Osm let jsem ležel na gauči a neměl žádný cíl.
A najednou jsem zjistil, že to zvládnu.
„Hezký.“
Poznal jsem spoustu nových lidí a jsem větší optimista.
Je to náročné,
ale když dojedu do cíle, jsem pyšný na to, co jsem dokázal.
Připadám si pak jako nový člověk.
Náš trénink je přesně v polovině.
V sobotu se sejdeme se všemi trenéry.
Sportem posouváte své tělo, mysl i emoce.
Vždycky můžete dělat víc a být lepší.
Radost, odpor, strach…
Všechny ty emoce nás nutí jednat.
A sport nám umožňuje znovu vytrénovat nervový systém.
Jsme vysoko. Teď začne sranda.
Nejdřív se zhluboka nadechněte.
Nasajte vzduch do plic.
A lehký výdech.
Jste všichni připravení?
Výborně.
Měj se, Kaspere.
Jsi skvělej.
Ty taky. Díky za pomoc.
Není zač.
Jednou z hlavních misí nadace je najít ty,
co sedí na gauči, koukají na televizi
a odmítají vyjít z domu.
Nedají si říct.
Na přesvědčení takových lidí
máte jednu šanci.
Musíte jim ukázat, že ať mají v plánu cokoli,
ať mají sebehorší den, nic z toho nebude trvat věčně.
Máme tu komunitu lidí, z nichž většina si po jedněch hrách
připadá zase jako dřív.
A tím každý den zachraňujeme životy.
4 DNY PŘED RUSKOU INVAZÍ
ZDRAVOTNÍK
K rehabilitaci potřebuju Invictus.
Ale válka nám nedovolí se uvolnit.
Nedovolí nám začít normální život.
Překlad titulků: Anna Farrow