Dámy a pánové, Jeho královská Výsost princ Harry.
Je mi jasné, že mnoho problémů a obtíží,
kterým čelí lidé v armádě i v širší společnosti,
začíná u duševního zdraví.
Přesto byla podpora duševního zdraví příliš dlouho opomíjena.
Když jsem nastoupil do armády,
duševní zdraví, duševní nemoc bylo sprosté slovo.
Jednou z věcí, na které jsem nejvíc hrdý,
je práce, kterou jsme odvedli s Davidem Wisemanem,
když jsme pořádali přednášky pro vojáky.
Povzbuzovali jsme je, aby přijali,
že pokud tedy „duševní zdraví“ znamená „duševní nemoc,“
což neznamená,
dejme to stranou a mluvme o „duševní kondici“.
Když je to stigma v armádě, pak to bude stigma i ve společnosti.
Jestli chceme vyléčit stigma ve společnosti,
musíme jít příkladem.
Byly večery, kdy jsem šel spát
a doufal jsem, že se ráno neprobudím.
Pro lidi je to neuvěřitelně důležité.
Jsem rád, že to tak vidíte.
Čím víc je to lidem nepříjemné, tím víc o tom musíme mluvit.
Mění to životy a zachraňuje to životy.
Duševní kondice znamená naučit se duševní odolnosti
a ne čekat, až problémy nastanou.
A to platí pro každého člověka na naší planetě.
A vy stále sloužíte?
Dvacet sedm a půl roku.
Vrátíte se, a to vzrušení z návratu domů začne opadat.
A když to vzrušení vyprchá, začnou noční můry.
Váš manžel sloužil?
Sloužil 23 let.
Dvacet tři let, páni.
Zemřel v roce 2019.
Byl jedním z 22 za den.
V USA SI KAŽDÝ DEN VEZME ŽIVOT 22 VETERÁNŮ
Je to pro mě důležité, protože mi vždycky přišlo…
že každý ztracený život mohl být životem zachráněným.
A myslím, že jako společnost můžeme dělat více,
zejména pro lidi, kteří sloužili své zemi.
Připravit!
Řekla, že chce najít sebevědomí.
Že se chce smát a být znovu šťastná.
Sally Renardová je šampionkou her Invictus.
Díky hrám Invictus, díky této komunitě
a také díky svým zkušenostem jsem zjistil,
že když se do něčeho pustíte, téměř vždy z toho vzejde něco pozitivního.
Podívejte na Storeyho
Beruashvili by ho mohl dohonit a vypadá to, že se mu to podařilo!
Dal do toho úplně všechno!
NEZLOMNÁ SRDCE
NEVIDITELNÁ ZRANĚNÍ
6 MĚSÍCŮ DO ZAČÁTKU HER
BRATŘI Z ARMÁDY
DÁNSKO
Skoro slyším ty zvuky.
Skoro cítím ten pach pouště.
Chtěl jsem být vojákem, abych pomohl lidem…
VETERÁN DÁNSKÉ ARMÁDY
…a změnil svět k lepšímu.
Kdo to je?
- Ahoj. - Ahoj!
Byli jsme první týmem z Dánska, který šel do války v Iráku…
KASPEROVA KAMARÁDKA
…takže jsem nevěděl, co očekávat.
- Kdy jsi jel do Iráku? - 2004.
To je al-Kurna.
V ulicích al-Kurna jsme byli pod těžkou palbou.
Nastal incident, kdy jsem sebral svou munici a běžel za jiným vojákem
a musel jsem běžet přímo přes pole.
Slyšel jsem výstřely, byly tak strašně blízko.
To mi spustilo PTSD.
Útoky na naše tábory také zanechaly své stopy.
Když sedíš v úkrytu, nevíš, jestli nepřiletí granát.
Může to být tvůj konec.
Když se vrátíme ke dni, kdy jsi byl poprvé hospitalizován,
přesně si to pamatuju.
Naprosto vypnutý Kasper.
Bez jiskry v očích.
Tehdy jsem začal ztrácet víru v život
a začal jsem přemýšlet.
Nevěděl jsem, jestli tu mám být, když mi život nabízí jen tohle.
- Jo. - Jo.
Byl to zvláštní den.
Těžký den, jo.
To byl.
Jo.
- Odešel tam šťastný Kasper. - Jo.
Domů se vrátil jiný Kasper.
Ano.
SOUSTŘEDĚNÍ DÁNSKÉHO TÝMU
V Dánsku jsme měli jen 44 lidí s fyzickými zraněními.
MANAŽER DÁNSKÉHO TÝMU INVICTUS
Ale máme tisíce lidí, kteří trpí psychickými zraněními.
Jsou to neviditelná zranění.
DÁNSKÝ TÝM TVOŘÍ VÝHRADNĚ LIDÉ TRPÍCÍ POSTTRAUMATICKÝM STRESEM
Toto sezení bude o vytváření energie.
Jsme připraveni na první skupinu.
Pokud lidé uhodnou, co to je, bude to skvělé.
Pak můžete popsat váš stroj.
Nevím, jestli ho zvedneme.
Když se chcete rozvíjet, musíte být motivováni
k vystoupení ze své komfortní zóny a učit se.
Mravenečník?
Ano!
Vynalezli jsme vysavač, který dokáže vysát všechno.
Dobře, skvělý nápad.
Bylo pro mě velmi těžké navazovat s lidmi kontakt,
takže komunita Invictus pro mě hodně znamená.
Doufám, že se jako tým zase najdeme
a snad se najdu i já sám.
Všichni v našem týmu mají PTSD, ale PTSD není trvalé.
Ale když se na vás nalepí, je to kvůli jiným traumatům
nebo jiným problémům, které máte z dětství.
A proto je také velmi důležité, abyste ty problémy vyřešili.
Můžu mluvit jen z vlastní zkušenosti.
Moje mise v Afghánistánu v roce 2011, kdy jsem létal v Apačích.
Někdy potom se to projevilo.
Spouštěčem byl vlastně návrat z Afghánistánu,
ale ty věci, které se vynořovaly, byly z roku 1997, když mi bylo 12.
Ztráta maminky v tak mladém věku.
Trauma, které jsem prodělal, jsem si nikdy pořádně neuvědomoval.
Nikdy se o tom nemluvilo,
ani já o tom nemluvil a potlačoval jsem to,
jako většina mladých lidí.
Ale když to pak všechno vyšlo na povrch, bylo to šílený.
„Co se to děje? Místo otupělosti teď cítím všechno.“
To nejhorší bylo, že nikdo kolem mě mi nedokázal pomoci.
Neměl jsem tu podporu, tu odbornou radu,
která by mi pomohla identifikovat, co se se mnou děje.
Bohužel, tak, jako většina z nás,
o terapii poprvé uvažujete, když ležíte na podlaze v klubíčku
a přejete si, abyste některé z těch věcí řešili už dříve.
A to je to, co chci změnit.
Zaujměte místa.
Vždy jsem chtěl, aby hry Invictus
a podpora, která je s nimi spojená po celý rok,
byly sítí, která tyhle jedince zachytí.
Nemůžete se jen tak přihlásit a doufat, že se tam dostanete.
To už je za námi.
Výběrový proces u většiny zemí je založen na tom,
kdo to nejvíc potřebuje.
Dostat se na hry je pro mnohé z těchto jedinců vážně náročné.
Je pro ně obrovská výzva a obrovský výkon
postavit se před pět, šest, sedm tisíc lidí.
Ano, vyhraje to, a vyhraje to pohodlně!
A tady vidíme tu sportovní solidaritu,
pomoc od Michaela Jansena.
Bojoval s posttraumatickou stresovou poruchou
a řekl, že se chce naučit důvěřovat lidem.
Pospolitost, solidarita, podpora.
Rodina Invictus.
UKRAJINA KYJEV
LÉTO 2021
PŘED RUSKOU INVAZÍ
Ahoj, ty můj pacholku.
Co jsi to řekla?
Je teplá, co? Naučíte nás to?
- Co bychom tě měli učit? - Všechno.
VÝLET UKRAJINSKÉHO TÝMU
Na Ukrajině máme více než 400 000 lidí,
kteří slouží od roku 2014.
Ne všichni z nich mají fyzická zranění.
Někteří mají vážné psychické a duševní problémy.
Pro některé členy našeho týmu to může být poprvé v životě,
co vidí psychologa a mluví o traumatu.
Jezdíš na jedné noze?
Nebo sedíš na zadku?
Zvládneš to sám?
To jsou neprůstřelné vesty?
Jsou moc výrazný, uvidí vás odstřelovač.
- Tajro? - Vlajku?
Vezmi vlajku.
Páni.
Drž se.
Dobrý pokus.
Pozor, kámo.
Páni.
Sergeji, ty válíš.
- Jsi zvíře. - Čas na surfování.
Rusko potlačuje v tlaku nejen na ukrajinský energetický sektor,
ale také předvádí své zbraně
a pořádá vojenská cvičení podél hranic.
Podle ukrajinské rozvědky se nejedná o přípravu na invazi,
ale o zastrašování.
Myslím, že jsou to geopolitické hry.
Lidé se jen snaží sami sebe přesvědčit, že je všechno v pořádku.
Jsou lidé, kteří se pro válku narodili nebo ti, kteří si ji oblíbili.
Protože když něco děláš dlouho aniž by tě to bavilo,
tak se z toho zblázníš.
Já mám svou práci ráda, ráda zachraňuju lidi.
Kdybych se nenaučila mít ji ráda, zbláznila bych se.
Možná, že ne,
ale byla bych mnohem víc traumatizovaná.
Ale jsem vážně připravená nechat to za sebou a jít dál.
125 DNÍ PŘED RUSKOU INVAZÍ
KANADA NOVÉ SKOTSKO
- Dobře, takže nebudeš veslovat? - Ale jo.
Takže veslování, lukostřelba…
- Basketbal. - To je vše.
To stačí.
Měli 800 uchazečů…
VETERÁN KANADSKÉHO NÁMOŘNICTVA
Páni.
…kteří chtěli být v týmu.
- Skvělý. - A vybrali 32.
- Možná teď vyhraješ v loterii? - Kéž by.
Myslím, že to bude úžasný. Ty hry Invictus.
Jo.
Na hry Invictus jsem se přihlásil,
abych se dostal ze své komfortní zóny.
Abych čelil svému strachu.
Ať to nezhasne. Ještě něco?
A je to. Hoří to.
- Caelin. - Jo?
Zase se to děje.
Dobře.
- Jo, takže… - Jo.
…tak nějak.
Co se stalo?
- Co? - Co se stalo?
No, ten oheň.
Jo. Dobře.
Vrátilo mě to tam.
Zvyšuje se ti tep?
Jo. Sáhni si na ruce.
Dotkni se svých rukou.
A dýchej.
Ano, hezky pomalu vydechuj.
- Je to lepší. - Jo!
Jo.
Dobrá práce.
Dobrá práce. Jo.
Fajn.
Když mám záchvat, vrátí mě to k traumatu.
Mám záblesky a někdy nevím kde jsem
a někdo mi musí říct, abych se vrátil do přítomnosti.
Je to hrozný pocit,
když se bojíte svého traumatu.
Nikomu bych to nepřál.
Tohle je vánoční ozdoba, kterou jsem vyrobil loni
a dal jsem ji všem spoluhráčům
jako součást mého terapeutického kurzu práce se dřevem.
Tohle je můj první portrét mě z prvního tréninkového soustředění.
A tohle je moje babička, Barbara Whiteheadová.
Byla něco jako moje opora.
Neměl jsem šťastné dětství.
Rodiče se snažili, jak mohli.
Ale myslím, že se vyrovnávali s problémy,
Na které nemohli sehnat pomoc.
A já jsem to jako malý nevěděl a byl jsem zmatený z toho,
proč jsou takoví, jací jsou.
Zoufale jsem chtěl odejít a nevěděl jsem kam.
Ale když jsem byl dost starý na to, abych vstoupil do armády,
udělal jsem to.
- To je naše loď. - Ano.
Tanker.
Moje práce spočívala v tom, že jsem natahoval hadice
k tankovacímu místu.
Ano.
- A natankoval loď. - Zajímavý.
- Co děláš tady? - Pozoruju.
Jen se kocháš krajinou?
Jo, pozoruju.
Když jsem se vrátil, řešil jsem své problémy pitím.
A stal se ze mě doživotní alkoholik.
Nedokázal jsem si udržet vztah.
A ulice byla místem, na kterém jsem žil rok.
Žil jsem pod přístřešky, pod mosty, v lese.
Snažil jsem se přežít.
Od té doby jsem ušel velký kus cesty.
Jsem rád, že jsem byl vybrán, abych jel na hry.
Jsem poctěn
a doufám, že ze sebe vydám to nejlepší.
5 MĚSÍCŮ DO ZAČÁTKU HER
UKRAJINA KYJEV
JULIJA PAJEVSKÁ, TAJRA UKRAJINSKÝ TÝM
Dnes jsme tu s vámi, protože nemůžeme zapomenout.
Pamatujeme si ty, kteří obětovali své životy,
aby nám dali šanci na lepší život.
Ne válce!
Sláva Ukrajině!
Sláva hrdinům!
Hanba Putinovi!
NEOKUPUJ MĚ
Myslím, že mě válka změnila.
V roce 2014, kdy válka začala, bylo mé dceři 11 let.
Bylo pro mě vážně těžké opustit ji a mého manžela Vadima.
Dělám to, co dělám, abych je ochránila před věcmi,
Které se dějí během války.
Jak procházíme životem, naše jména se mohou změnit.
Dokonce jsem začala přemýšlet o tom, že si koupím nějaké civilní oblečení.
Jmenuju se Julija, volací znak Tajra.
Myslím, že Tajra a Julija jsou dva odlišní lidé.
Tajra není člověk. Tajra je injekční stříkačka nebo škrtidlo.
Tajra je někdo, kdo si sedne s kamarádem a promluví si s ním od srdce,
ale já sama nejsem nikdo, jen malé ozubené kolečko.
Možná, že Tajra se stane minulostí a po ní přijde něco jiného,
ale Julija už nikdy nebudu.
Jsem velmi vděčná za
projekt Invictus.
Jen si utřu nudli a můžeme pokračovat.
V pohodě.
Skvělý.
VELKÁ BRITÁNIE
SOUSTŘEDĚNÍ BRITSKÉHO TÝMU
Na to taky potřebuješ lepidlo?
Ne, jen si na to musíš zvyknout.
Možná to nemáš správně.
Někdy se ti to zachytí na prstech nebo na palci.
Dneska to bude dřina. Dejte se do toho a užijte si to.
Pamatujte, že veškerá kritika musí být konstruktivní, ne destruktivní.
Jasný?
To říká ten pravý.
Když jsem odešel z armády,
neměl jsem žádnou rutinu, nic, co bych dělal každý den,
Nic, na co bych se mohl někdy těšit.
Ale postupem času jsem toho začal dělat víc.
Těším se právě na ty víkendy s Invictusem.
Je to odreagování, to prostředí, vtipkování
a všechno ostatní, co k tomu patří.
Teď zapracujeme na kris krosu. Uvidíme, jak to půjde.
Tenhle hráč pojede sem.
- Tam, jo. - A tenhle půjde za ním, tady vedle.
A je volný.
Na začátku byl tichý, ale od té doby, co se stal kapitánem,
začal vylézat ze své ulity.
- Budeš čekat tam u čáry. - Ano.
- Můžeš se hýbat. - Jo.
Na nikoho nekřičí.
Je to ten typ člověka, který to z lidí tak nějak vymámí.
A takový by měl kapitán být.
Tým si vede skvěle. Hodně se nasmějeme.
Všichni jsou to pohodový lidi.
A to je to, za co jsem vděčný.
Být mezi lidmi, které znám a se kterými rád trávím čas.
To bylo fajn,
Pár dobrých přihrávek.
Protože my holky umíme dělat víc věcí najednou.
Umíme chytit míč a přihrát.
Jsem nadšený z příležitosti, která se mi naskytla.
Když opouštíme armádu, někteří lidé dokážou být drsní
a my máme neviditelné postižení, takže procházíme změnami.
- Lidé dokáží být dost kritičtí. - Jo.
A to ovlivnilo moje duševní zdraví,
tak jsem vypil pár lahví vodky a dal si asi sto prášků.
Přišlo mi, že není pro co žít.
A probudil jsem se v nemocnici a zvracel uhlí.
Vicki! Nespěchejte!
Mitchi! Jeď!
Jedna. Běž!
Počkej!
No tak!
Tak jo, znova. No tak, znova!
Čím jsou unavenější, tím jsou surovější a nikam to nevede.
Ne, ale je dobré je vyburcovat.
Nejde o medaile.
Jde o to se zúčastnit a dosáhnout něčeho,
o čem si mysleli, že se jim nikdy nepodaří.
Pojďte sem, všichni doprostřed.
Ale myslím, že když se jich zeptáte, jde jim o to, vyhrát.
Tenhle tým má dobrou šanci.
Začínáte být trochu podráždění.
To se stává, když jste unavení.
Začněte trochu bláznit.
Jakmile dostanete míč do půlky, zpomalte.
My diktujeme, co se bude dít dál, ne soupeř.
Když vyjdete z armády, přicházíte z instituce
a regenerace sportem je fantastická.
TECHNIČKA VB RAGBYOVÉHO TÝMU VOZÍČKÁŘŮ
Je to pro vás jako návrat do armády, že?
Rád bych jim řekl: „Přijďte si zahrát ragby,“
a oni by řekli: „Já nevím, jestli se mi chce.“
„Pojď to zkusit.“
I nám dělá dobře pomoct někomu, kdo to potřebuje.
- Podívej, to je dobrá fotka. - Jo.
To jsem měl ještě vlasy. To byly časy.
Byl jsem fešák, co?
Hm, ne.
A tohle jsou ty, jak se tomu říká…
- Podívej. - Co?
Tohle bylo, když jsem hrál. Podívej se na sebe s tou trvalou.
Jo.
A pak jsem samozřejmě začal trénovat Invictus.
Trénoval jsem tým od roku 2014
a měl jsem to štěstí, že jsem byl u všech her hlavním trenérem.
Tady vypadám docela aktivně, co?
Jo, vypadá to, jako bys hrál.
Tady jsme čekali a řadili se do fronty.
Princ Harry.
Přišel princ Harry a my měli zalepené ruce.
- Zamazali jste ho, že jo? - Zamazali jsme mu košili a sako.
- To byli rošťáci. - Byla to fajn parta.
A je tady velké finále, Velká Británie proti Spojeným státům.
Zrychlují…
a skórují!
Kdyby se ta atmosféra
dala stáčet do lahví, stála by majlant.
Walker je za čárou!
Když za námi přijížděli na lavičku,
řvali jsme a stejně jsme se neslyšeli.
Byl tam strašný hluk.
Odpočítávání začíná.
Čas běží.
Poslední gól jsme dali v poslední vteřině a vyhráli.
To bylo skvělý.
Celý stadion burácel.
Naprosto úžasný.
A vyhrává velké B!
Tým VB!
DÁNSKO
- Ahoj. - Ahoj, Kaspere.
Rád tě vidím.
Já tebe taky.
- Pěkný hrnky. - Díky.
- Půjdeme ven? Je tam hezky. - Jo.
Co si myslíš o svých cílech ohledně účasti v soutěži?
Dnes vidím, že…
DÁNSKÝ TÝM
Je to velká dřina, ale ten odrazový můstek…
MANAŽER DÁNSKÉHO TÝMU
kterým je Invictus, je pro mě vážně důležitý,
protože jsem zkusil všechno.
Navštívil jsem tolik psychologů a psychiatrů
a byl tak dlouho hospitalizován.
Protože tvé zranění mělo značný dopad na tvou rodinu.
Obrovský dopad.
Rozvod, to, že nemůžu být se svými dcerami, samota
a nevědomost, jakým směrem se vydat.
Jo.
Co jsi napsal o svých cílech?
Napsal jsem, že mým cílem je stát se lepším otcem
a být více přítomen, když jsem se svými dcerami.
Mít je sám pro sebe a na delší dobu.
- A o tom to je. - Ano.
Je to nový cíl a je to…
Jo, je toho na mě moc, musíme přestat.
- Dobře. - Jo.
UKRAJINA KYJEV
- Zlato? - Co?
Bože můj.
TAJŘINA DCERA
Pejsku, pejsánku.
Koho to tu máme?
Myju nádobí.
Je tam něco divného, musíš to vytáhnout.
To je nějaký bláto.
Nevím, jestli je to bláto.
Je tam celý ekosystém.
Ty jo, ty smrdí.
Takhle růže voní.
Vojenské růže.
Vojenské růže pro vojenskou dámu, to sedí.
Máme dobrý vztah,
ale nemůžu říct, že je to jako normální vztah matky a dcery…
protože jsem se s ní dlouho pravidelně nevídala.
Spíš zřídka.
Byl to prostě život, na který jsem si zvykla.
Zadruhé jsem neměla na výběr.
Takže jsem se s tím…
Prostě jsem se s tím naučila žít.
Tak pojď.
- Tudy? - Jo, pojď.
Vrátila se domů a má nějaké plány na renovaci našeho domu.
Možná kompletně přijme civilní život.
- Tady. - Aha.
Moje oblíbená.
Karamelová?
Karamelová ne.
Co má rád táta?
Tohle táta potřebuje na nervy.
Co to je?
- Pop it. - Co?
Pop it.
„Pop it?“
Je to anti-stresový.
TAJŘIN MANŽEL
On vždycky mňouká nejhlasitěji.
Má nesnesitelný život.
Vím, že umíš dobře krájet sýr.
Ten kaviár není špatný.
A salám.
- Salámem krájet neumím. - Budeš muset.
Jsem za Vadima vděčná, je to neskutečně chytrý člověk.
Vyrovnaný a silný.
Jsme spolu už dlouho.
Pětadvacet let.
Klíčovým tématem je Ukrajina
a koncentrace ruských vojsk na jejích hranicích.
Bílý dům uvedl, že Biden během těchto jednání
nabídne Putinovi diplomatické způsoby,
jak situaci u Ukrajinských hranic uklidnit.
Když bude válka, půjdeme do války.
Když nebude, užijeme si sendviče.
Jednoduchý, co víc chcete?
56 DNÍ PŘED RUSKOU INVAZÍ
Patrick Reevell z ABC je na místě v Kyjevě.
- Dobré ráno, Patricku. - Dobré ráno, Evo, a děkuji.
Tady na Ukrajině přetrvává nejistota,
ale v Ženevě svitla naděje na diplomacii.
Rusko však stále posílá k hranicím další vojáky.
Pozor!
Dnes ráno ukrajinští vojáci pozorují a čekají
v zasněžených zákopech východní Ukrajiny.
Hned za hranicemi provádějí ruské síly vojenské cvičení.
Zásadní jednání mezi Amerikou a Ruskem v Ženevě
možná přineslo určitou naději, ale nerozptýlilo obavy z ruské invaze.
3 MĚSÍCE DO ZAČÁTKU HER
NADACE HER INVICTUS
Ukrajinu teď pozorně sledujeme, protože se stane příběhem
a to, jak ji psychologicky podpoříme bude součástí toho příběhu.
Jsme v kontaktu s Oxanou, manažerkou týmu.
Mluvíme spolu méně často, tak máme obavy.
Musíme sledovat situaci a udržovat kontakt.
Uděláme, co bude v našich silách, abychom je podpořili.
Jak se daří týmu? Jak se teď cítí?
Ještě před týdnem nebo dvěma trénovali,
ale je dost možné, že budou povoláni zpět do boje.
Snažíme se je tam dostat.
Musíme to pečlivě sledovat a podporovat je, jak nejlépe můžeme.
Myslím, že události na Ukrajině
nám ještě více ukazují důležitost komunity Invictus.
Novinky ohledně her, Richarde?
Zúčastněné národy jsou nadšené.
Těší se na setkání. Máme všechny přihlášky.
Je přihlášeno více týmových sportů než v Sydney.
A všichni srší energií.
Něco dalšího?
Dobře, děkuji moc.
Dnes jsme toho probrali hodně. Děkuju.
DÁNSKO
Vítejte u dnešního programu.
Chtěl by se někdo o něco podělit?
Už za dva a půl měsíce tam budeme a všechno to vyvrcholí.
Doufám, že se nám to všem povede a posune nás to dál.
Někteří z nás možná vyhrají medaile.
To bude taková třešnička na dortu.
Možná jsem tolik netrénoval, ale zaměřil jsem se na osobní rozvoj.
A už tři roky jsem neměl ani kapku alkoholu.
Moje nutkání pít a dát si koks bylo silné.
Ale snažil jsem se to ovládat.
Nechci, aby moje děti vyrůstaly bez otce jako já.
Já si to vždycky zhoršuju tím,
že čekám na další špatné období.
Jo, když očekáváš to špatné…
Pak to bude špatný den.
Je to tak vždycky.
Mám teď práci,
ale to taky znamenalo, že jsem měl méně času na syna.
Nedávno jsem ho viděl, bylo mu 18.
A kvůli jeho autismu nemá moc rád tělesný kontakt.
Ale když mě viděl, pořádně mě objal.
Tak to bylo moc hezký.
Venčili jsme našeho psa Alberta.
A najednou se tam objevil pes bez vodítka a začali se spolu rvát.
Měl jsem dvě možnosti.
Buď jsem mohl zaútočit na toho druhého psa,
který napadl mého psa,
nebo jsem mohl seřvat svého psa, aby toho nechal.
Udělal jsem to druhé.
Dokázal jsem se rozmyslet než jsem začal jednat.
Co děláš s frustrací, která se v tobě nahromadí?
Vybiju si ji na veslařském trenažéru.
Abych zvládal špatné dny,
naučil jsem se, že mi pomáhá jít ven.
Když jsem začal jezdit na kole, bylo to jako jízda v tunelu.
Nevnímal jsem, co se děje kolem mě.
A jednoho dne jako by se všechno otevřelo a já viděl, co se kolem mě děje.
Začal jsem cítit vůni lesa a moře.
Byl to jeden z prvních okamžiků, kdy jsem se znovu cítil živý.
Prostě to vyplaví všechny špatné věci.
Mám čistou hlavu.
Tak nějak se radši ztratím v té hře, v tom okamžiku,
než abych o tom okamžiku přemýšlel.
Jakmile o tom začnete přemýšlet, prohráli jste.
Lukostřelba, páni.
Myslel jsem, že na to potřebujete dvě ruce.
Osm let jsem ležel na gauči, neměl žádný směr, nevěděl, co dělat.
Ale pak jsem si řekl: „Tohle zvládnu.“
Jo.
Poznal jsem spoustu lidí, což mě naplnilo optimismem.
Je to náročné,
ale miluju ten pocit úspěchu, když se dostanu do cíle.
Cítím se potom nabitě.
To je ono.
Jsme přesně v polovině našeho tréninku
a tuto sobotu se setkáme se všemi trenéry.
Sport pomáhá vašemu tělu, mysli a emocím.
Vždycky můžete udělat víc,
vždycky můžete být lepší.
Radost, znechucení, strach.
Všechny tyto emoce nás nutí k činům.
A sport nám umožňuje trénovat náš nervový systém.
Teď jsme ve výšce, kdy to začíná být vzrušující.
Začněte velkým, hlubokým nádechem.
Načerpejte vzduch do plic.
A plynulý výdech.
Jste připravení?
Dobrá práce.
Zatím, Kaspere.
Jsi vážně úžasný.
Nápodobně.
- A díky za pomoc. - Jasně.
Jedním z klíčových úkolů nadace je najít ty, kteří sedí na pohovce,
zírají na televizi a nechtějí vyjít z domu.
Je těžké se k nim dostat.
Stačí doslova jeden okamžik, abyste tohoto člověka přesvědčili,
že ať už má v plánu cokoli, ať si myslí cokoli
a ať je jeho den jakkoli špatný, že to nebude trvat věčně.
Ale máme tu komunitu lidí
a naprostá většina z nich má po skočení her pocit,
že znovu našli sami sebe.
A to každý den zachraňuje životy.
4 DNY PŘED RUSKOU INVAZÍ
Abych se vyléčila, potřebuju Invictus.
Ale válka nám nedovoluje odpočívat.
Nedovoluje nám začít žít normální život.