Alle sammen, prins Harry.
For meg er det klart at mange problemer og utfordringer,
både i militæret og samfunnet ellers, starter med mental helse.
Men støtte til mental helse har alt for lenge blitt bagatellisert.
Da jeg vervet meg
var mental helse, og mental sykdom, et skjellsord.
Noe jeg er veldig stolt av er jobben som David Wiseman og jeg gjorde
for å snakke til folk innad i militæret.
Vi fikk dem til å akseptere at:
"Ja vel, om mental helse betyr mental sykdom…" Det gjør ikke det.
"Men om det er ditt syn, glem det, så snakker vi om mental fitness."
Om det fins stigmer i militæret, er stigmet der i samfunnet også.
Om vi vil fjerne stigmet innad i samfunnet, må vi føre an.
Noen kvelder la jeg meg, og håpet at jeg ikke ville våkne igjen.
Dette er utrolig viktig for folk.
Godt at du føler det.
Jo flere som blir ukomfortable av det, jo mer må vi snakke om det.
Det er livsendrende, og livreddende.
Mental fitness handler om å kunne lære seg mental motstandskraft,
i stedet for å vente på at problemene oppstår.
Det gjelder alle i hele verden.
-Du er fortsatt i militæret. -I 27,5 år.
Du kommer tilbake, og gleden av å komme hjem avtar.
Når gleden avtar, begynner marerittene.
-Din mann var inne i… -Han tjenestegjorde i 23 år.
Ok, wow.
Han døde i 2019.
En av de 22 per dag.
I USA TAR 22 VETERANER SELVMORD HVER DAG
Det går veldig innpå meg, for jeg har alltid følt at
alle liv som går tapt kunne ha blitt reddet.
Jeg tror samfunnet kan gjøre mer,
særlig for folk som har tjenestegjort.
Klar.
Hun sa hun ønsket seg selvtillit.
Hun ønsket å le, smile og føle seg glad igjen.
Sally Renard tar seieren i Invictus-lekene.
Jeg har lært av Invictus-lekene, dette fellesskapet og egne erfaringer
at når du går inn for noe,
kommer det nesten alltid noe godt ut av det.
Se Storey nærme seg!
Beruashvili kan klare å holde ham bak seg,
og det har han! Han ga alt!
INVICTUS GAMES: HJERTEBLOD OG VILJESTYRKE
USYNLIGE SKADER
SEKS MÅNEDER TIL LEKENE
HÆR-BRØDRE
SVENDBORG, DANMARK
Jeg kan nesten høre lydene,
nesten lukte hvordan det var i ørkenen.
Som soldat ville jeg hjelpe andre,
og tenkte at jeg skulle utgjøre en forskjell.
Hvem er det?
Hei!
Vi var de første danske styrkene i Irak.
Jeg visste ikke hva som ventet.
-Når dro du til Irak? -I 2004.
Det var Al-Qurnah.
Det var i gatene i Al-Qurnah at vi havnet i en voldsom kamp.
Det var en episode i sammenstøtet der jeg skulle levere ammunisjon.
Jeg løp rett over en flat åker.
Jeg hørte skudd fra veldig nært hold.
Det satte i gang PTSD-en.
Og da vi ble bombet, det satte også spor.
Du sitter i et bombevern og vet ikke om en granat kommer ned.
Da overlever du ikke.
Om vi går tilbake til dagen da du ble innlagt.
Det husker jeg veldig klart. En Kasper som var helt avslått.
Ikke noe liv i øynene.
Det var da jeg mistet livsgnisten,
og begynte å tenke at…
Var det noen vits å være her om det var det livet ville by på?
-Det var snodig. -En tøff dag.
Det var det.
Ja.
-Det var en glad Kasper som dro ut. -Ja.
En annen Kasper kom hjem.
TRENINGSLEIR, TEAM DANMARK
Danmark har bare 44 stykker med fysiske skader.
Så vi gikk raskt tom.
Men vi har tusenvis med psykiske skader.
Det er usynlige skader. De er ikke synlige.
TEAM DANMARK BESTÅR UTELUKKENDE AV MENNESKER MED POSTTRAUMATISK STRESS
Samlingen handler om å skape energi.
Vi er klare for de første.
Om noen gjetter det, er det bra.
Så sier vi etterpå hva maskinen deres går ut på.
Vet ikke hvordan det skal gå.
For å utvikle deg må du være motivert til å tre ut av komfortsonen og lære.
En maursluker?
Ja!
Vi oppfant en støvsuger som suger opp alt!
Godt gjort, en kul maskin.
Det har vært vanskelig å få kontakt med folk igjen,
så å oppdage Invictus-fellesskapet har vært veldig viktig.
Jeg håper at vi kan finne hverandre igjen som lag,
og forhåpentligvis at jeg finner meg selv.
Alle folka her har PTSD,
men PTSD er ikke permanent.
Men når det setter seg i deg, er det på grunn av andre traumer,
eller problemer fra oppveksten.
Derfor er det viktig å håndtere disse problemene.
Jeg kan bare snakke for meg selv,
som Apache-pilot i Afghanistan 2012.
En stund etter det
gikk jeg i oppløsning.
Utløseren for meg var hjemreisen fra Afghanistan,
men det som boblet opp var fra 1997, da jeg var tolv år.
Å miste min mor i ung alder
ga meg traumer jeg aldri var bevisst på.
Det ble aldri diskutert, aldri snakket om.
Jeg fortiet det, som de fleste ungdommer ville gjort.
Men da begeret rant over, gikk jeg helt amok.
"Hva er det som skjer? Nå føler jeg alt, i stedet for å være nummen."
Hovedproblemet for meg var at ingen rundt meg kunne hjelpe.
Jeg hadde ikke et støttenettverk eller ekspertrådgiving
som kunne påpeke hva som foregikk inni meg.
Dessverre, som hos de fleste, blir terapi først et tema
når du ligger i fosterstilling,
og angrer på at du ikke gjorde noe med dette tidligere.
Det vil jeg endre på.
Innta plassene.
Jeg vil at Invictus-lekene,
og støtten som følger med resten av året,
skal være et sikkerhetsnett for slike.
Du kan ikke bare melde deg på Invictus og håpe på en plass.
Den tid er forbi.
Utvelgelsesprosessen for de fleste land er basert på behov.
Veien til lekene for mange av dem har vært veldig tøff.
Det er en enorm utfordring, og en enorm bragd,
å stille opp foran 5000-7000 mennesker.
Ja, han vinner med god margin.
Med en gang ser vi god sportsånd.
Han heier på Michael Jansen.
Han har slitt med posttraumatisk stress.
Han har sagt han vil lære å stole på folk igjen.
Kameratskap, solidaritet og støtte.
Invictus-familien.
KYIV, UKRAINA
SOMMEREN 2021
FØR RUSSLANDS INVASJON
Hallo, kjære pikkhue.
JULIJA "TAIRA" PAJEVSKA
Hva faen?
Varmt, ikke sant?
Hva skjer? Skal du lære oss opp?
Hva skal vi lære deg?
Alt.
I Ukraina har over 400 000 mennesker tjenestegjort siden 2014.
Vi må forstå at ikke alle har fysiske skader.
Noen har alvorlige psykologiske og mentale problemer.
Enkelte på laget vårt
kan få sitt første møte med en psykolog for å snakke om traumer.
Gjør du det på ett bein?
Eller sitter du på ræva?
-Klarer du det? -Ja.
Er det skuddsikre vester?
De er for lyse, snikskytterne ser dere.
-Taira. -Flagget?
Gi oss flagget.
Forsiktig.
Ja, for faen!
Hold fast!
Godt forsøk.
Pass på.
Serhij er rå.
Du er et monster!
Surfetid!
Russland øker ikke bare presset på Ukrainas energisektor,
de viser også fram våpnene sine, og holder militærøvelser langs grensen.
Men ukrainsk etterretning hevder det ikke er forberedelser på invasjon,
men forsøk på trusler.
Jeg tror det er geopolitiske spill.
Folk prøver å overbevise seg selv om at alt er ok.
Disse folka er født for krig, eller har lært å like det.
For om du gjør noe i lang tid uten å like det, blir du gæren.
Jeg elsker jobben min, jeg elsker å redde folk.
Om jeg ikke hadde lært å elske det, hadde jeg blitt gal.
Ok, kanskje ikke gal.
Men jeg hadde blitt mye mer traumatisert.
Men jeg er klar for å legge det bak meg og glemme det.
125 DAGER FØR RUSSLANDS INVASJON
Så du deltar ikke i roing?
Jo da.
Så det er roing og bueskyting.
Og basketball. Det er alt.
Det er nok, det.
De fikk 800 søknader.
VETERAN, CANADAS MARINE
Som ville delta.
Flott.
De valgte 32.
-Du spiller vel lotto fast? -Skulle ønske det.
Tror det blir det beste noen gang.
-Disse Invictus-lekene, altså. -Ja.
Jeg søkte for å tre ut av komfortsonen.
For å konfrontere ting jeg er redd for.
-Bare hold peisen gående. -Noe mer?
Sånn, det brenner.
-Caelin? -Ja?
-Jeg fikk nettopp en trigger. -Ok.
KOGNITIV TERAPEUT, YOGALÆRER
Jeg prøver å…
-Hva skjedde? -Hva?
-Hva skjedde? -Brannen der borte.
Ja, ok.
Det minner meg på det som skjedde.
Høy puls?
Ja, føl hendene dine.
Ta på hendene. Pust.
Og pust.
Pust sakte ut.
-Det avtok. Bra. -Ja!
Ja.
Bra jobba.
-Bra jobba. -Ok.
Når jeg trigges, gjenopplever jeg traumet.
Jeg får flashback, og av og til vet jeg ikke hvor jeg er.
Noen må be meg komme tilbake til nåtiden.
Det føles forferdelig å være redd for traumene.
Det vil jeg at ingen skal oppleve.
Dette er julepynt jeg lagde i fjor.
Jeg ga dem til alle lagkameratene mine.
Det var en del av trearbeid-terapien.
Dette er mitt første selvportrett, fra treningsleiren.
Dette er min bestemor, Erva Whitehead.
Hun var klippen min.
Jeg hadde ikke en lykkelig barndom.
Foreldrene mine gjorde så godt de kunne.
Men jeg tror de slet med problemer de ikke kunne få hjelp med.
Som liten visste ikke jeg det.
Jeg var forvirret over at de var sånn.
Jeg ønsket desperat å dra, uten å vite hvor.
Da jeg ble gammel nok til å verve meg, gjorde jeg det.
Det er skipet vårt, et tankskip.
Min jobb var å dra kablene ved bunkring.
-Ja. -Og så bunkre skipet.
Interessant.
Hva gjør du her? Bare nyter omgivelsene?
Ja, observerer.
Da jeg kom tilbake
var problemene jeg slet med, og drikkingen…
Jeg ble livslang alkoholiker.
Jeg kunne ikke holde på forhold.
Og gata var stedet hvor…
Jeg bodde på gata i et år.
Jeg søkte ly under broer,
og i skogen, og prøvde å overleve.
Jeg har vært på en reise siden barndommen.
Jeg er glad jeg ble utvalgt til Invictus-lekene.
Jeg er beæret.
Jeg håper jeg kan gjøre mitt beste.
FEM MÅNEDER TIL LEKENE
KYIV, UKRAINA
I dag er vi her med dere fordi vi husker.
Vi husker de som ofret sine liv
for å gi oss en sjanse til et bedre liv.
Samlet Ukraina!
Ære til Ukraina!
Ære til heltene!
Putin er en drittsekk!
IKKE OKKUPER MEG
Jeg tror at krigen forandret meg.
I 2014, da krigen brøt ut, var min datter 11 år.
Det var tøft for meg å dra fra henne og min mann Vadym.
Jeg gjør det jeg gjør for å beskytte dem,
og holde dem vekk fra tingene som foregår i krigen.
Underveis i livet kan navnene våre endres.
Jeg har til og med vurdert å kjøpe sivile klær.
Mitt navn er Julija, kodenavn "Taira".
Jeg tror at Taira og Julija er ulike personer.
Taira er ikke en person. Taira er en sprøyte, eller et turniké.
Taira er en kamerat som sitter med en bror og snakker åpenhjertig,
og jeg selv er ingenting, bare et lite tannhjul.
Kanskje Taira forsvinner med tiden, og noe vil komme etterpå,
men jeg blir ikke Julija igjen.
Jeg er veldig takknemlig for
tanken bak Invictus.
La meg tørke vekk snørret, så fortsetter vi.
Jeg er her.
Veldig bra.
NOTTINGHAMSHIRE, STORBRITANNIA
TRENINGSLEIR, TEAM UK
-Trengs det klister også? -Nei.
Du må bli vant. Det kan være på feil sted, bare prøv.
Av og til henger det fast i fingrene.
I dag skal det jobbes hardt. Stå på, og nyt det.
Husk, all kritikk må være konstruktiv.
Ikke destruktiv, ok?
Sa han.
Etter militæret hadde jeg ingenting.
Ingen rutine, ingenting å gjøre, ingenting å glede meg til.
Gradvis ble jeg mer aktiv.
Helgene med Invictus gleder jeg meg til.
Det er som en kveld på byen. Det er miljøet, praten,
og alt som følger med.
Vi skal øve på kryssing, og ser hvordan det går.
-Han her går opp sånn. -Forbi der, ja.
Denne fyren følger etter, han går nedover. Da er han fri.
Han var stille i starten, men siden han ble kaptein
har han åpnet opp litt.
Hold deg rundt straffemerket. Du kan bevege deg.
Han kjefter ikke på folk.
Han er typen som henter fram ting hos andre.
Det trengs i en kaptein.
Gruppa var knallgod.
Vi har det kjempegøy.
Alle er veldig jordnære,
og det er nok det jeg har fått ut av dette.
Å være sammen med folk jeg vet jeg trives med.
Bra, godt pasningsspill.
Fordi jenter kan multitaske. Ta imot ballen og se etter neste pasning.
Jeg brenner for muligheten jeg har fått.
Utenfor militæret kan enkelte være uhøflige,
og du har en usynlig lidelse.
-Du går gjennom mange forandringer. -Folk kan være veldig dømmende.
Det påvirket min mentale helse,
og jeg drakk et par flasker vodka og tok 100 piller.
Jeg følte ikke det var noen vits i å leve, og våknet på sykehuset
og kastet opp kull.
Vicki!
Mitch! Trekk unna!
Kom igjen!
Vent!
Kom igjen!
Still opp på nytt!
De blir gretne når de blir slitne.
De får ikke til noe.
Nei, men det er bra at de blir oppjaget.
Ja da.
Det handler ikke om medaljer, men å delta,
og oppnå noe de ikke trodde de kunne.
Samling i midten.
Men spør du hvem som helst på laget, sier de at de vil ha gull.
Laget har en god sjanse.
Det begynner å bli en del kjefting.
Det skjer når man blir sliten. Man prøver dumme pasninger.
Når dere har ballen, dra ned tempoet.
Vi bestemmer hvordan kampen skal spilles, ikke motstanderen.
Når du forlater hæren, forlater du en institusjon.
Restitusjon gjennom idrett er fantastisk.
Og for din del får du gitt noe tilbake til militæret.
Jeg liker å si: "Kom og spill litt rugby."
De sier: "Vet ikke om jeg vil like det."
Og det føles godt for oss å hjelpe folk.
Se der. Et bra bilde.
Da hadde jeg hår.
Det var tider, det.
-Var jeg ikke lekker? -Nei.
Og dette er… Hva heter det igjen?
Det var da jeg spilte.
Se på deg, med permanent.
Så begynte jeg med Invictus.
Jeg har trent det laget siden 2014,
og har hatt gleden av å være hovedtrener i alle kampene.
-Ser ut som jeg var med. -Som om du spilte.
Der ventet vi, på rekke.
-Prins Harry. -Prins Harry kom.
Alle hadde lim på hendene.
-Alle klinte lim på ham, eller hva? -På skjorta og jakka.
-Frekkaser. -Det var en artig gjeng.
Dette er finalen. Storbritannia mot USA.
Setter fart, og scorer!
Om atmosfæren kunne selges på flaske, hadde du tjent en formue.
GB!
Walker, mot streken!
Trenerne, når de kom til benken,
ble ikke hørt selv om vi ropte. Så høy var jubelen.
Nedtellingen er i gang.
Det er tid igjen.
Vi scoret i siste sekund, og tok gull. Fantastisk.
Alle gikk av hengslene.
Helt fabelaktig.
Og i finalen går seieren til Team GB.
SVENDBORG, DANMARK
-Hei. -Hei, Kasper.
-Fint å se deg. -I like måte.
-Kule kopper. -Takk.
Skal vi gå ut? Været er fint.
Hva er målet ditt for å delta?
I dag ser jeg at
det er mye jobb som må gjøres.
Det er viktig å prøve Invictus, for jeg har prøvd alt.
Jeg har snakket med så mange psykologer og psykiatere,
og vært innlagt i lang tid.
Fordi skaden din har rammet familien din hardt.
Det har hatt enorm innvirkning.
Å bli skilt, ikke få se jentene mine, og være på egenhånd…
Ikke vite hvilken vei jeg skal gå.
Hva skrev du at målsettingen din var?
Jeg skrev at målet er å bli en bedre far,
og være mer til stede når jeg er sammen med jentene mine.
Å kunne ha dem her alene, og i lengre perioder.
Det er det alt handler om, ikke sant?
Det er et nytt mål, og…
Ja. Nå blir jeg lei meg, så vi må stoppe.
-Ja. -Ja.
KYIV, UKRAINA
Småen?
Herregud.
TAIRAS DATTER
Hundebisken.
Hvem er du?
Jeg er opptatt med oppvasken.
Det er noe mystisk der. Stikk hånden nedi.
Det er en ekkel smørje.
Vet ikke om det er en smørje.
Et helt økosystem.
Wow, de lukter til og med.
Lukter som roser.
Militær-roser!
Militær-roser til en militær-dame.
Vi har et greit forhold,
men jeg tror ikke det er et vanlig mor-datter-forhold.
I lang tid fikk jeg ikke sett henne regelmessig.
Det var livet jeg ble vant med.
Og i tillegg fikk ikke jeg velge.
Så jeg lærte å leve med det.
Ok, vi går.
-Denne veien? -Ja, gå.
Hun har vært borte, men nå er hun hjemme, og vil pusse opp huset.
Kanskje vil hun omfavne et liv som sivilist.
Her.
Favorittene mine.
Karamellsmak?
Nei, ikke karamell.
Hva liker faren din?
Dette trenger pappa mot nervene.
-Hva er det? -En Pop-it.
-Hæ? -En Pop-it.
-Pop-it? -Mot stress.
Han hyler alltid høyest.
TAIRAS MANN
Denne katten har et forferdelig liv.
Du er god til å skjære ost.
Kaviaren er ok, forresten.
Og pølsa.
-Jeg er ikke god med pølse. -Det må du bli.
Jeg er takknemlig overfor Vadym.
Han er utrolig klok, balansert og sterk.
Vi har vært sammen i lang tid.
Tjuefem år.
Et viktig tema er Ukraina,
og ansamlingen av russiske styrker langs grensen.
Det hvite hus har uttalt at Biden vil tilby Putin diplomatiske løsninger
for å roe ned situasjonen ved grensen til Ukraina.
Blir det krig, går vi til krig. Om ikke nyter vi smørbrødene våre. Ferdig!
Hva mer vil du ha?
56 DAGER FØR RUSSLANDS INVASJON
ABCs Patrick Reevell er på plass i Kyiv.
-God morgen, Patrick. -God morgen, Eva, og takk.
I Ukraina er usikkerheten stor.
Det fins glimt av håp for diplomati i Genève,
men Russland sender fortsatt styrker mot grensen.
I dag speider ukrainske soldater vaktsomt
fra snødekte skyttergraver i Øst-Ukraina.
Like over grensen holder russiske styrker militærøvelser.
Forhandlinger mellom USA og Russland i Genève
kan ha skapt håp, men frykten for en russisk invasjon er fortsatt til stede.
TRE MÅNEDER TIL LEKENE
Ukraina er noe vi tenker mye på, for de kommer i søkelyset,
samt den psykologiske støtten vi gir dem fordi de er i søkelyset.
Vi har pratet med Oksana, laglederen.
Vi har kontakt, men sjeldnere, som uroer oss.
Vi må følge med, og snakke jevnlig.
Vi skal gjøre alt vi kan, for dette er viktig.
Hvordan har teamet det mentalt?
De trente så sent som sist uke,
men det er mulig at de blir kalt tilbake til krigen.
Vi prøver å sende et team dit,
men må være påpasselige, og gi dem best mulig støtte.
Hendelsene i Ukraina understreker viktigheten av Invictus-fellesskapet.
Oppdatering, Richard?
Deltakerlandene gleder seg veldig.
De vil samles. Deltakerne er med.
Flere lag er påmeldt enn i Sydney.
Alle er spente.
Er det noe mer?
Ok, takk. Vi har fått gjort mye i dag.
Takk for oss.
VEJEN, DANMARK
Velkommen til kveldens møte.
Vil noen dele noe?
Nå er det like før. Om to og en halv måned går det av stabelen.
Forhåpentligvis blir det bra for alle, for individuell utvikling.
Noen tar kanskje medaljer, som blir en ekstra bonus.
Treningen må ikke ta helt over for personlig utvikling.
Jeg har nettopp rundet tre år uten den jævla alkoholen.
Trangen til å drikke har vært der, og å ta kokain og sånt.
Det har jeg prøvd å få kontroll på.
Barna mine skal ikke vokse opp med en fraværende far, slik jeg gjorde.
Jeg føler også at jeg går inn for å mislykkes,
fordi jeg tenker at det blir en dårlig dag.
Ja, da har man revet seg selv ned.
Da kan jeg love at det blir en dårlig dag.
Jeg har jobb nå,
men det gir også mindre tid med min sønn.
Jeg så ham nylig, da han fylte 18.
På grunn av autismen er han ikke så god på fysisk kontakt,
men han ga meg en god klem da han så meg, i ren glede.
Det var fint.
Vi gikk med vår lille hund, Albert, og det kom en hund uten bånd.
Og hundene var nære på å ryke sammen.
Jeg hadde to valg. Enten slå hunden som ville angripe min,
eller velge å rope på min hund, og få den på plass.
Så jeg ropte på Albert.
Jeg klarte å tenke før jeg handlet.
Hva gjør du når du blir frustrert av prosessen?
Den tar jeg ut på romaskinen.
For å håndtere tunge dager
har jeg lært at min medisin er å være ute.
Da jeg begynte med sykling var det som å være i en tunell.
Jeg så ikke ting som foregikk rundt meg.
En dag var det som om det åpnet seg, og jeg så omgivelsene.
Jeg begynte å lukte skogen og havet.
Det var en av de første gangene jeg følte meg levende igjen.
Det gir utløp for vonde ting.
Det klarner hodet.
Jeg blir oppslukt av det.
Jeg spiller i øyeblikket, i stedet for å tenke.
Straks du begynner å tenke på øyeblikket, har du tapt.
Bueskyting. Jeg trodde man måtte ha to hender.
Har man ligget på sofaen i åtte år, uten hensikt eller tiltak,
tenkte jeg: "Oi, dette kan jeg gjøre."
Ja.
Jeg har møtt mange mennesker som gir meg optimisme.
Det er utfordrende,
men jeg elsker prestasjonsfølelsen når jeg krysser målstreken.
Jeg føler meg fornyet. Ja, akkurat.
Nå er vi halvveis i treningen,
og på lørdag skal vi møte alle trenerne.
Idrett lar deg styrke kroppen, hodet og følelsene.
Du kan alltid gjøre mer, du kan alltid forbedre noe.
Glede, avsky, frykt…
Disse følelsene tvinger oss til å handle.
Idrett lar oss trene opp nervesystemet på nytt.
Nå er det høyt nok til at det føles spennende.
Begynn med å puste dypt inn.
Pump luft ned i lungene.
Pust rolig ut.
Er alle klare?
Bra jobba. Flott.
Vi ses, Kasper.
Dæven, du er rå.
I like måte.
En av stiftelsens nøkkeloppgaver er å finne alle
som sitter på sofaen og glor på TV-en,
og ikke vil gå ut. De som er vanskelig å nå fram til.
Man har ett øyeblikk
på å overbevise en sånn person om at samme hva planen deres er,
hva de tenker og hvor tøft de har det, vil det ikke vare evig.
Men vi har et fellesskap, og de aller fleste
vil etter å ha deltatt føle at de har funnet seg selv igjen.
Det redder bokstavelig talt liv hver dag.
FIRE DAGER FØR RUSSLANDS INVASJON
SANITET
For å rehabiliteres trenger jeg Invictus.
Men krig lar oss ikke slappe av.
Den lar oss ikke leve et normalt liv.
Tekst: Kristian Vilnes Opdahl