Пані та панове, принц Гаррі.
Очевидно, що багато проблем і труднощів, з якими стикаються люди,
як в армії, так і в суспільстві, починаються з психічного здоров'я.
Але підтримка психічного здоров'я надто довго була другорядною.
Коли я пішов у армію,
психічне здоров'я, психічні хвороби були лайкою.
Одна з причин для гордості, це наша праця з Девідом Вайзменом,
коли ми говорили з військовими в армії.
Ми заохочували їх прийняти, що
«Окей, якщо психічне здоров'я означає психічну хворобу», хоч це не так.
«Але якщо у твоїй свідомості це так,
облишимо і поговоримо про психологічне тренування».
Якщо є стигма в армії, буде стигма і в суспільстві.
Якщо ми хочемо подолати стигму в суспільстві, маємо подати приклад.
Бували вечори, коли я лягав спати, сподіваючись, що не прокинусь вранці.
Це дуже важливо для людей.
Радий, що ти так вважаєш.
Чим більше людям незручно, тим більше про це треба говорити.
Це змінює і рятує життя.
Психологічне тренування — це навчити себе психічній стійкості,
а не просто чекати, коли виникнуть проблеми.
І це стосується кожної людини на планеті.
Отже, ти досі служиш.
Двадцять сім з половиною років.
Коли ти повертаєшся, ця перша радість дому, починає стихати.
Коли сяйво сходить, починаються кошмари.
-Як довго ваш чоловік? -Мій чоловік служив 23 роки.
Ого.
Він помер у 2019 році.
Він був одним із 22 на день.
У США 22 ВЕТЕРАНИ ЩОДНЯ ВКОРОЧУЮТЬ СОБІ ВІКУ
Для мене це щось особисте, бо я завжди відчував,
що кожне втрачене життя могло бути врятованим.
І ми, як суспільство, можемо краще,
особливо для людей, які служили своїй країні.
Увага.
Вона сказала, що хоче впевненості.
Вона хотіла сміятися, посміхатися, знову бути щасливою.
Саллі Ренар — чемпіонка «Ігор Нескорених».
Але я побачив на «Іграх нескорених»,
через цю спільноту і мій власний досвід,
що коли маєш якусь мету, майже завжди з цього виходить
щось позитивне.
Але дивіться, як проходить Сторі!
Беруашвілі, імовірно, зробив усе, щоб його затримати
і схоже так і є! Він виклався на повну!
СЕРЦЕ НЕСКОРЕНИХ
НЕПОМІТНІ ТРАВМИ
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ДО ІГОР
ДАНІЯ СВЕННБОРГ
Я майже чую звуки.
Я майже відчуваю запах пустелі.
Будучи солдатом, я хотів допомагати іншим,
і думав, що зміню світ.
Хто там?
Привіт.
Ми були першою командою з Данії в Іраку.
Я не знав, чого очікувати.
Коли ти був в Іраку?
Це було у 2004.
Це була Ель-Курна.
На вулицях Ель-Курни ми бачили запеклі бої.
Був випадок, коли я схопив свої боєприпаси
і перебіг до іншого солдата.
Мені довелося бігти через поле.
Я чув постріли, вони були дуже близько.
Так почався ПТСР.
Часи, коли вони бомбили наш табір, теж залишили свої сліди.
Коли сидиш у наметі і не знаєш, чи влучить граната.
Тоді ти більше не тут.
Якщо повернутися до дня, коли тебе госпіталізували.
Я пам'ятаю це дуже чітко.
Каспера, який був повністю відключений.
Ніякого життя у твоїх очах.
Десь тоді я почав втрачати віру в життя.
І почав думати про те,
якщо оце і було життя, чи варто мені тут бути?
То був дивний день.
То був важкий день.
Так.
-Ось щасливий Каспер, який пішов. -Ага.
А додому повернувся інший Каспер.
ТРЕНУВАЛЬНИЙ ТАБІР ДАНСЬКОЇ КОМАНДИ
У Данії у нас лише 44 хлопці з фізичними травмами,
тож вони швидко «закінчилися».
Але в нас тисячі людей, які страждають на психічні травми.
Це непомітні травми. Ми їх не бачимо.
ДАНСЬКА КОМАНДА СКЛАДАЄТЬСЯ ВИКЛЮЧНО З ЛЮДЕЙ,
ЯКІ ЖИВУТЬ З ПОСТТРАВМАТИЧНИМ СТРЕСОМ
Це заняття про створення енергії.
Ми готові до першої групи.
Якщо люди можуть здогадатися, це чудово.
А потім можна пояснити, у чому суть вашої машини.
Не знаю, як ми понесемо.
Якщо хочеш розвиватися, треба мотивуватися,
щоб вийти з зони комфорту і вчитися.
Мурахоїд?
Так!
Ми винайшли пилосос, який прибере що завгодно.
Молодці, класна машина.
Мені було дуже важко зблизитися з людьми,
тому спільнота нескорених важлива для мене.
Сподіваюся, ми віднайдемо один одного як команда
і надіюся, я віднайду себе.
У всіх наших хлопців є ПТСР,
але ПТСР не назавжди.
Та коли він прилипає до вас, це через інші травми
чи інші проблеми у вашому вихованні.
Тому дуже важливо, щоб ви вирішили ці проблеми.
Я можу говорити лише з власного досвіду,
відрядження в Афганістан у 2011, льотчиком на «Апачі».
Десь після цього
сталося викриття.
Тригером стало повернення з Афганістану,
але теми, які підіймалися,
брали початок з 1997, з моїх 12 років.
Втратити маму в юному віці —
травма, яку я ніколи не усвідомлював.
Це не обговорювалося. Я не говорив про це.
І я придушив її, як більшість підлітків.
Але коли все стало явним, я ліз на стіни.
Що відбувається?
Тепер я відчуваю усе, на противагу до оніміння.
Найбільшою проблемою було те, що ніхто не міг мені допомогти.
У мене не було структури підтримки, якоїсь мережі чи експертних порад,
щоб визначити, що насправді коїться зі мною.
На жаль, як і більшість з нас, вперше думаєш про терапію,
коли лежиш на підлозі в позі ембріона,
бажаючи: «от би я зайнявся цим раніше».
І я дуже хочу це змінити.
Займіть свої позиції.
Я завжди хотів, щоб «Ігри Нескорених»
і підтримка, яка іде з ними протягом року,
були сіткою, щоб зловити таких людей.
Ти не можеш податися на Ігри і надіятися, що пройдеш.
Це вже в минулому.
Для більшості країн процес відбору
заснований на тому, кому це найбільше треба.
Шлях до ігор для багатьох з них був дуже важким.
Це величезний виклик і подвиг для будь-кого,
виступати перед 5, 6, 7 000 людей.
Він переможе і переможе легко.
І ось з'являється спортивний дух.
Допомагаючи Майклу Янсену.
Він боровся з посттравматичним стресовим розладом.
І він сказав, що хоче знову навчитися довіряти людям.
Побратимство, солідарність, підтримка.
Сім'я нескорених.
УКРАЇНА КИЇВ
ЛІТО 2021
ПЕРЕД РОСІЙСЬКИМ ВТОРГНЕННЯМ
Привіт, любий. Негідник.
Чого обзиваєшся?
Тепленька, так?
Що, будете з нами? Вчити нас будете?
Чого нам вас навчити?
Всьому.
В Україні у нас понад 400 000 людей,
які служили з 2014 року.
Треба розуміти, що не всі мають фізичні травми.
Деякі з них мають серйозні психологічні та психічні проблеми.
Деякі члени нашої команди
вперше в житті бачать психолога і говорять про травму.
Ти на одній нозі?
Чи сидячи на дупі?
-Далі сам? -Так.
Це у вас такі бронежилети?
Надто яскраві. Снайпер поцілить.
-Тайро. -Прапор?
Дай нам прапор.
Обережно.
О так!
Тихенько.
Гарно старався.
За борт впав.
Сєрий кращий.
Та взагалі звір.
Час серфінгу.
Росія продовжує тиснути на Україну не лише енергетикою,
а бряцає на кордоні зброєю
проводячи загрозливі військові навчання поруч з нашими кордонами.
Українська розвідка каже, що це не підготовка до нових навчань чи вторгнення.
Це акт залякування.
Я думаю, що це геополітичні ігри.
Переконую себе, що все чудово.
І тільки люди, які або народилися для війни, або полюбили її.
Бо якщо ти довго чимось займаєшся і не любиш це, в тебе дах поїде.
Я дуже люблю свою роботу, я дуже люблю евакуацію.
Якби я не навчилася це любити, я б з глузду з'їхала.
Ну навряд чи з'їхала б.
Але травматизація була б набагато більшою.
Але направду я готова закінчити і піду далі.
125 ДНІВ ДО РОСІЙСЬКОГО ВТОРГНЕННЯ
КАНАДА НОВА ШОТЛАНДІЯ
То ти не підеш на греблю?
О так.
Отже, ти веслуєш, стріляєш з лука.
-І баскетбол. Все. -Баскетбол.
Цього досить.
У них було 800 кандидатів, які хотіли бути в команді.
Прекрасно.
І вони відібрали 32.
-Ти кожен раз витягаєш лотерейний білет? -Якби ж.
Думаю, це буде найкраще.
-Ці «Ігри нескорених». -Так.
Я подався на «Ігри Нескорених», щоб вийти з зони комфорту,
щоб зіткнутися зі своїми страхами.
-Дивись, щоб вогонь не згас. -Ще щось?
Ось так. Горить.
-Гей, Кейлін? -Так?
Мене щойно тригернуло.
-Гаразд. -Так, то…
Так.
Я намагаюся…
-Що сталося? -Що?
Що сталося?
Той вогонь.
Так. Зрозуміло.
Це повернуло мене до події.
Серце стукає?
Так. Відчувай свої руки.
Потри руки. Дихай.
І дихай.
Так, гарні повільні видихи.
Відпустило. Добре.
Так!
Так.
Молодець.
-Молодець. -Добре.
Коли мене тригерить, я повертаюся до травми.
У мене виринають спогади, і іноді я не знаю де я,
і хтось має повернути мене до реальності.
Жахливо відчувати страх перед травмою.
Я б нікому такого не побажав.
Це була різдвяна прикраса, яку я зробив торік
і роздав всім членам команди.
Це була частина мого терапевтичного курсу з деревообробки.
Це мій перший автопортрет з першого тренувального табору.
А це моя бабуся, Ерва Вайтхед.
Вона була моєю опорою.
Моє дитинство було не щасливим.
Батьки робили все, що могли.
Але думаю, вони справлялися
чи боролися з проблемами, з якими ніхто не допомагав.
А я, будучи юним, не знав цього
і не розумів, чому вони були ось такими.
Я відчайдушно хотів піти і не знав, куди йти.
Коли я став достатньо дорослим для армії, я пішов.
Це наш корабель. Це танкер.
А моя робота — прокладати шланги до заправки.
-Так? -І заправити корабель.
Цікаво.
Що ти тут робиш? Милуєшся краєвидами.
Так, спостерігаю.
Тож, коли я повернувся,
зі своїми проблемами і пияцтвом,
я став алкоголіком на все життя.
Я не зміг зберегти стосунки.
А вулиця була місцем…
Я жив на вулиці рік.
Жив під мостами,
у лісі, намагався вижити.
Для мене це шлях з самого дитинства.
Я радий, що мене обрали на «Ігри Нескорених».
Це честь для мене.
Сподіваюся, що зроблю все можливе.
П'ЯТЬ МІСЯЦІВ ДО ІГОР
УКРАЇНА КИЇВ
Сьогодні ми з вами тут, бо ми пам'ятаємо.
Ми сьогодні спільно зносимо молитву до Бога за душі тих,
які прокладали нам з вами шлях.
Соборна Україна!
Слава Україні!
Героям слава!
Путін х**ло!
Я думаю, що війна мене змінила.
З 2014 року почалася війна, донці було 11.
Було дуже важко лишити її і мого чоловіка Вадима.
Займаюсь тим, чим займаюсь, аби захистити їх,
і це було моїм завданням, щоб вони жили тут під час війни.
Ми просто ідемо по життю і наші імена змінюються.
Я вже думала про якісь цивільні речі, які можна купити і носити.
Мене звуть Юля, позивний «Тайра».
Я думаю, що між Тайрою і Юлею є різниця.
«Тайра» — це ніхто, «Тайра» — це шприц або джгут.
«Тайра» — це побратусик, який сяде з побратимом і поговорить з ним по душам,
а я сама — я ніхто, я просто такий шматочок.
Можливо, «Тайра» лишиться в минулому і далі піде щось інше,
але і Юлею я теж не буду знову.
Я хотіла би подякувати
за ідею «Інвіктуса».
Зараз я витру соплі і продовжимо.
Усе добре.
Дуже добре.
ВЕЛИКА БРИТАНІЯ НОТТІНГЕМШИР
-Для них теж треба клей? -Ні.
Звикнеш. Може, сидять погано. Треба потрусити.
Іноді воно на пальцях.
Сьогодні буде важка робота. Вперед, насолоджуйтеся.
Пам'ятайте, вся критика має бути конструктивною,
а не деструктивною. Ясно?
Хто б казав.
Коли я пішов з армії, не було нічого.
Відтак, я не мав жодної рутини, щоденної роботи,
ніяких очікувань. Та з часом я почав робити більше.
Я чекаю на ці вихідні з нескореними.
Це мій вечір із хлопцями. Це оточення, підколи
та все, що з ними пов'язано.
Попрацюємо над «хрестом». Розглянемо, як це працює.
-Цей хлопець іде сюди. -Пасує там, так.
А цей біжить за ним, по низу, і він вільний.
Він почав тихо,
але відколи став капітаном, почав висуватися з мушлі.
На позиції верхньої точки 3-очкової лінії. Можеш рухатися.
Він ні на кого не кричить.
Він з тих хлопців, які витягують все з людей, знаєте?
Це те, яким повинен бути капітан.
Команда дуже молодці, чесно кажучи.
Ми багато сміємося.
Вони всі досить приземлені люди,
і думаю, ось що я отримую з цього,
проводжу час з задоволенням разом з знайомими людьми.
Це було добре. Гарний пас.
Бо ми, дівчата, можемо виконувати багато задач.
Ловимо м'яч і шукаємо наступний пас.
Я захоплений можливостями, які мені дали.
Коли ми йдемо зі служби, дехто може бути грубим,
а ти живеш з невидимою інвалідністю.
-І ти пережив усі ці зміни. -Люди можуть осуджувати.
Це спровокувало мої психічні проблеми, коли я випив кілька пляшок горілки,
десь 100 пігулок.
Не думав, що мені варто тут бути і прокинувся в лікарні,
випльовуючи вугілля.
Вікі!
Мітче! З дороги!
Давай! Вперед!
Чекай!
Ну ж бо!
Добре, спочатку. Ну! Спочатку!
З втомою приходить роздратування
і вони нічого не досягають.
Ні, але добре, що вони займаються.
Так.
Річ не в медалях.
Головне — дістатися туди і досягти чогось,
у що вони не вірили.
Сюди. Усі до середини.
Але я думаю, якщо запитати всіх у моїй команді, вони хочуть лише золота.
У цієї команди хороші шанси.
Стаєте трохи стервозними.
Ось що буває, коли втомлюєшся. Починаєте погано грати.
Як тільки м'яч на нашій половині, зупиніть його.
Ми диктуємо, що робитимемо у грі, а не навпаки.
Коли ти йдеш з армії, ти йдеш з установи.
Спортивне відновлення фантастичне.
А для тебе це як віддача армії після стількох років.
Я б хотів їм сказати: «Ходімо пограємо в регбі».
А вони б відповіли: «Не знаю, чи я хочу».
Нам приємно допомагати людям.
Я маю гарний вигляд. Хороше фото.
У мене було волосся.
Ото були часи, так?
-Гарненький хлопчина, правда? -Ні.
А ці… Як вони називається… Поглянь.
Це було, коли я грав.
Подивись на свою завивку!
А потім, звісно, я почав займатися Іграми.
Я треную команду з 2014 року,
і мені пощастило бути головним тренером на всіх іграх.
-Виглядає, наче я був залучений. -Наче ти граєш.
Це ми чекали і шикувалися.
-Принц Гаррі. -Прийшов принц Гаррі.
А у них всіх були руки в клеї.
-Усі змастили його клеєм. -На сорочку і піджак.
-Бешкетники. -Вони були такими смішними.
Ми починаємо. У фіналі Велика Британія проти США.
Прискорюється і забиває!
Якби розлити ту атмосферу у пляшечки, вона була б неоціненна.
Британія!
Вокер на лінії!
Коли вони під'їжджали до лавки, ми, тренери,
кричали і все одно нічого не чули. Так було голосно.
Відлік почався.
Ще є час.
Ми забили в останню секунду, щоб виграти золото. Блискуче.
Уся зала вибухнула.
Просто неймовірно.
У фіналі перемогу отримала британська команда.
ДАНІЯ СВЕННБОРГ
Привіт, Каспере.
Радий тебе бачити.
Класні чашки.
Дякую.
Ходімо надвір, погода гарна.
Що думаєш про свої цілі на ці змагання?
Сьогодні я бачу,
що попереду багато роботи.
Сходинка «Нескорених»
дуже важлива для мене, бо я перепробував усе.
Я задовбав стількох психологів і психіатрів
і так довго лежав у лікарні.
Бо твоя травма сильно вплинула на твою сім'ю.
Вплив величезний.
Розлучення, неможливість проводити час з дочками,
самотність, не знаєш, куди йти.
Що ти написав про свої цілі?
Я написав, що моя мета — стати кращим батьком
і бути більш присутнім, коли проводжу час з дочками.
Щоб мати можливість бути з ними самому і довше.
У цьому вся суть.
Це нова ціль, і… Так.
Мені вже сумно. Треба зупинитися. Так.
-Так. -Так.
УКРАЇНА КИЇВ
Маська?
О Господи…
АННА-СОФІЯ, ДОЧКА ТАЙРИ
Собака-барабака.
Хто це тут?
Я тут посуд мию.
Там якась невідома хрінь. Запхай туди руку.
Там вже цвіль утворилася.
Я думаю, що це не цвіль, а…
А ціла екосистема!
Навіть пахнуть.
Ну це ж троянди.
Військові троянди.
Військові троянди для військової.
Наші відносини в принципі нормальні,
але я, знову ж, не можу їх назвати
стандартними відносинами між матір'ю і донькою,
бо значний період свого життя я просто її не бачила, або бачила дуже рідко.
До якого я пристосувалася і такі були умови.
У мене не було іншого виходу, у мене не було інших варіантів.
Навчитися такому життю навіть…
Давай.
-Ось це? -Так.
Вже на відстані, тобто вона повернулася додому
і були плани ремонту будівлі, нашого дому.
Може вона повернеться до цивільного життя тотального,
може вона якось продовжить.
Ось.
Мої улюблені.
Іриска?
Ні, не іриска.
Що тато любить?
Ось що тату треба, нерви заспокоює.
-Що це таке? -Це поп-іт.
-Що? -Це поп-іт.
Поп-іт?
Це антистрес.
Завжди кричить найголосніше.
Життя у кішки нестерпне.
Я знаю, що ти вмієш нарізати сир.
До речі, ікра непогана.
І ковбасу.
-Ковбасу не вмію. -Доведеться.
Треба сказати «дякую» Вадиму.
Надзвичайно яскрава особистість. Дуже цільна, сильна.
Ми дуже давно вже разом.
Двадцять п'ять років.
Але тим не менше, там теж стане ключовою тема України
і скупчення російських військ на кордоні з Україною.
В Білому Домі повідомили, що під час сьогоднішньої розмови
Байден запропонує Путіну дипломатичні шляхи
розв'язання напруження біля українських кордонів.
Буде війна, будемо воювати.
Немає війни — мажемо бутерброди. Все просто!
Чого тобі ще треба?
56 ДНІВ ДО РОСІЙСЬКОГО ВТОРГНЕННЯ
Патрік Рівелл з «ABC» у Києві.
Доброго ранку, Патріку.
Доброго ранку. Дякую. В Україні залишається невизначеність.
Попри проблиск надії на дипломатію в Женеві,
Росія відправляє ще більше військ до кордону.
Цього ранку українські солдати пильнують і чекають
у засніжених окопах на сході України.
Через кордон російські війська проводять військові навчання.
Високі ставки на переговори в Женеві між США і Росією
може, дали надію,
але не розвіяли страх російського вторгнення.
3 МІСЯЦІ ДО ІГОР
Україна в центрі уваги, бо вони стануть історією
і те, як ми психологічно підтримуємо їх під час цієї історії.
Ми спілкувалися з Оксаною, координаторкою.
Ми говоримо рідше, тож ми хвилюємося.
На рівні «слідкуйте за новинами».
Ми зробимо все можливе, щоб підтримати, бо це дуже важливо.
Як команда? Як вони почуваються?
Вони тренувалися ще тиждень тому,
але можливо, їх знову мобілізували.
Ми працюємо над створенням там команди.
Треба уважно стежити за цим і підтримувати їх, як можемо.
Гадаю, події в Україні ще більше
показують значущість спільноти Нескорених.
Новини по іграх? Річарде?
Країни-учасниці цього чекають.
Вони хочуть зібратися. Є їхні заявки.
Для командних видів спорту більше заявок, ніж було у Сіднеї.
І справжній ажіотаж.
Є ще щось?
Ми сьогодні багато обговорили. Дякую.
Дякую, що запросили.
ДАНІЯ ВАЙЄН
Вітаю на сьогоднішній програмі.
Хтось хоче поділитися?
За два з половиною місяці ми будемо там, і все досягне кульмінації.
Сподіваюся, нам це вдасться
і ми всі переживемо величезний особистісний розвиток.
Дехто може виграти медалі,
це було б вишенькою на торті.
Можливо, я мало тренувався,
але був зосереджений на власному розвитку.
Я прожив три роки без алкоголю.
Я хотів більше пити і вживати кокаїн,
але я намагався триматися.
Бо мої діти не повинні рости без батька, як ріс я.
Я завжди роблю гірше,
провокую своїм очікуванням наступний приступ.
Ти наче уже приготувався, розставив все на полі бою.
Тоді це точно буде поганий день.
У мене з'явилася робота.
Через це я менше часу проводив з сином.
Я бачив його недавно, йому виповнилося 18,
хоч через аутизм він не любить фізичний контакт,
але він міцно мене обійняв, коли побачив.
Це було мило.
У нас є маленький песик Альберт і тут з'явився пес без повідця.
Собаки почали гризтися.
У мене було два варіанти.
Я міг напасти на іншого пса
або я міг покликати свою собаку, щоб ішла звідти.
Тож я зробив друге.
Я зумів подумати, перш ніж робити.
Що ви робите з розчаруваннями, які накопичуються в цьому процесі?
Я зганяю його на гребному тренажері.
Щоб пережити погані дні,
я навчився, що мої ліки — це вийти позайматися.
Коли я почав їздити на велосипеді, це було схоже на тунель.
Я не бачив, що довкола мене.
І раптом, одного дня, все відкрилося і я побачив, що відбувається навколо.
Я відчув запах лісу й моря.
Це був один з перших разів, коли я відчув себе знову живим.
Це вивільняє все погане.
Мій розум чистий.
Я просто наче розчинився,
граючи в моменті, а не думаючи про нього.
Як тільки починаєш думати про той момент, ти програв.
Стрільба з лука. Ого. Я думав, це спорт для двох рук.
Для того, хто сидів на дивані 8 років,
не знаючи, що робити, це була мить: «О, я можу це робити».
Так.
Я зустрів багато людей, і це зробило мене більш оптимістичним.
Це складно,
але мені подобається відчуття досягнення після фінішу.
Я почуваюся оновленим. Так, саме так.
Це рівно половина і в цю суботу
у нас буде зустріч з усіма тренерами.
Спорт дозволяє покращувати своє тіло, свій розум, свої відчуття.
Завжди можна більше, завжди можна зробити краще.
Радість, чи це огида, чи це страх…
Воно по суті заставляє нас зробити якусь дію.
Безпосередньо робота, дуже часто через спортивні процеси,
вона дозволяє тренувати нервову систему.
Зараз ми на такій висоті, де починаються веселощі.
Починаємо з дуже глибокого вдиху.
Повністю набираємо повітря.
І плавний видих.
Всі готові?
Молодці. Супер.
До зустрічі, Каспере.
Ти неймовірний.
Ти теж. Дякую за допомогу.
Завжди.
Одна з ключових місій фундації на сьогодні — знайти тих,
хто сидить на дивані, дивиться телевізор
і не хоче виходити з дому.
Важкодоступних.
Є буквально одна мить
щоб переконати цю людину
яким би не був їхній план, їхні думки,
яким би поганим не був їхній день, це не триватиме вічно.
Але в нас є спільнота людей, і переважна більшість з них,
після однієї гри,
відчувають, що знову знайшли себе.
Це буквально щодня рятує життя.
4 ДНІ ДО РОСІЙСЬКОГО ВТОРГНЕННЯ
МЕДИК
Аби відновитись, мені потрібен Інвіктус.
Але війна не дає нам розслабитися.
Не дає почати нормальне життя.
Переклад субтитрів: Валерія Балаушко