Probíhá nahrávání.
Na stadionu, očividně zbrusu novém,
proběhne zahajovací a závěrečný ceremoniál…
Prý je ještě ve výstavbě,
ale začíná se to rýsovat.
A zahrajou tam Kaiser Chiefs.
Před hrami nás ještě čeká hovor s britským týmem.
Bude to milé překvapení. Můžeš jim popřát hodně štěstí.
Snad nečekají někoho jinýho.
- No, vlastně… - Překvapení!
„Čekali jsme Justina Biebera.“
Paráda. Už se těším. Rád vás zase uvidím.
Další zásadní otázkou je, jestli budou soutěžící
připraveni na to, co je čeká za pár týdnů v Haagu.
Jo, žádný stres.
Těším se na další novinky.
NEZLOMNÁ SRDCE
- Jeď! - Výborně!
Poslouchejte. V tomhle týmu nejsou žádný hvězdy.
Jestli si někdo myslí, že je lepší než spoluhráči,
ať zajde na pokec za Jayne. Ta tady tomu velí.
Čtyři, pět… Ještě pět!
- Co je na programu dnes? - Lukostřelba, veslování, plavání.
Šlápni na to!
No tak, máš na víc!
Hezky pomalu. Nikdo na tebe nespěchá.
Natáhni. Zamířit.
Ježíši.
Kam letěl?
Zpomal, dýchej.
Protože na hrách přijde tréma.
VELKÁ BRITÁNIE JIŽNÍ WALES
Bylo by super, kdybychom využili,
co jsme zkoušeli minulý týden. Už zvládají tlačit.
Snad to uvedeme do praxe, až budeme hrát proti Leicester Tigers.
Tak jo, držte se a nashle o víkendu.
- Zatím. - Mějte se. Díky, Tome.
- Díky, kamaráde. Ahoj. - Ahoj.
Dnes hledám zajímavé domy
v krásném přímořském městě Mojácar na jihu Španělska.
PÁR TÝDNŮ PŘED ZAHÁJENÍM HER
TRENÉR JENKS DOMA ZKOLABOVAL, KDE HO NAŠLA MANŽELKA JAYNE
PRODĚLAL ZÁVAŽNÝ INFARKT
Mám to trochu v mlze.
Jayne mi zavolala, když se to stalo.
Jenks přestal dýchat. Zastavilo se mu srdce.
Musela ho asi 28 minut oživovat.
Jeďte. Dostaň ho za čáru!
Za čáru!
Do toho, Dave! Do toho, Liso!
S JENKSEM NA JEDNOTCE INTENZIVNÍ PÉČE SE BRITSKÝ TÝM OCITL BEZ HLAVNÍHO TRENÉRA
Tome!
Hrajeme tu s Jenksem. Všichni se učíme.
Míč je tamhle…
Zrovna to řešíme.
Zapískalo se, ale tebe si vybrali.
Jenks už mě penalizoval…
Sedm vteřin.
KANADA NOVÉ SKOTSKO
Pojďte dál.
- Přesuneme vám křeslo? - Jo.
Sem za psa.
Na Invictus Games se přihlásilo 800 lidí
a vybrali z nich 32.
Proč mě?
KANADSKÝ TÝM
Netuším.
Ušel jste kus cesty. A ještě nejste u konce.
Ne, to nejsem.
Občas přijde den, kdy bych se nejradši schoval.
Jo.
Na stadionu bude 2 000 až 10 000 lidí. Musíte komunikovat.
Bude tam mnohem víc lidí, než čekáme.
Na jeden cíl můžou připadat čtyři lidi. Budeme trénovat dva lidi na cíl.
Sloužil jsem v armádě a nesu si z toho trauma.
Mám strach z toho, co se může přihodit v davu.
Nechci nikoho v osobním prostoru.
Beru to tak, že když máte problém, musíte si s ním poradit.
Darrelle.
Podívej se na nohy.
Jsou moc blízko.
Jo, všimla jsem si, že…
Vrací se mi vzpomínky.
Občas zapomenu, kde jsem.
Popadni luk a postav se na čáru.
Vždycky jsem svoje problémy umlčel lahví čehokoli, co bylo po ruce.
A když jsem přestal pít,
nevěděl jsem, že něco umím, že rád sportuju.
Do tý doby jsem uměl jen popadnout flašku
a naklopit ji do krku.
Vím, že to nebude snadný,
ale doufám, že se Invictus Games zúčastním.
8 TÝDNŮ DO HER
USA VIRGINIE
Už jsi vzhůru?
Nemůžeš si nandat čočky? Hlavně nebuď jako táta.
Když mi vypadla čočka, olízl jsem ji
a strčil ji zpátky do oka.
Říkám ti to, aby tě to nenapadlo.
- Není to tak těžký. - Zvládneš to.
Zvládla jsi to. Jo!
Vidíš? Kolik prstů ukazuju?
Panebože.
Musím jít trénovat. Mám tě rád.
Překřížíme ruce před trupem a střídáme je.
- Střídá je každý den. - Pořádně si protáhněte hrudník.
Nemusíš uhýbat. Netrefím tě, neboj.
Nepiješ. Doplň tekutiny.
Upustil jsem ho.
Jednoruký lukostřelec. To jsem já.
Vysoký, tmavý a jednoruký fešák.
- Podám ti pomocnou ruku? - Potřebuju ji?
Horkovzdušná fritéza je fajn. Až tě omrzí, asi si ji půjčím.
Mám je rád opečený hezky dozlatova.
Bílá není moje barva.
Máš radši barvu, jakou má Justin?
Jo, přesně ta se mi líbí.
Jaký máš další plány, Gabe?
Invictus Games.
Pořádá je princ Harry každých pár let.
Dělám lukostřelbu, plavání a veslování.
Aha.
Mám všechno, po čem mé srdce touží.
Dobrota. Jsem jako sud.
Pátek prvního. Moje výročí!
No jo, výročí.
- Budeme všichni spolu. - To jsou mi věci. Co vy na to?
Co jste dělali tu noc, když vám řekli, že jsem měl nehodu?
Když zavolali, myslela si, že je to vtip.
Zopakovali to a ona říká: „Počkat, kdo volá?“
Pak začala brečet a řekla mi, že její…
- Budeš brečet? - Jo, budu. Bože.
Řekla mi, že jsi měl nehodu,
že jsi prodělal klinickou smrt, ale oživili tě.
Hned jsme za tebou vyrazili.
Bál jsem se, že už si tě Pán povolal.
Začal jsem se za tebe modlit.
V dětství jsme to měli těžké,
ale všechno, čím jsem si prošel, mě připravilo na to, co mě čeká.
Příprava na Invictus Games je tvrdá.
Trénuju ze všech sil jednu část těla.
Ale co zbytek?
Vracejí se mi staré vzpomínky.
Všechny životní útrapy.
Myslím totiž jen na bolest.
Na traumatické zážitky a jisté věci, co se mi staly.
Nemám nad svým životem kontrolu. Stojím uprostřed bouře.
Vždycky jsem si říkal, že stojím v jejím oku.
Ta bouřka tu byla vždy.
To jsem ještě nikdy neřekl.
UKRAJINA KYJEV
Ve Voroněžské oblasti u hranic s Ukrajinou
se nachází polní tábor čečenské ruské hlídky se zbraněmi a tanky.
Kolona dlouhá 3,5 km se z Ruska blíží k hraničním přechodům.
Tak je to tady!
Dobře, že jsem neutratila majlant za civilní oblečení.
Místní jsou velmi nervózní a čekají,
co se bude v příštích hodinách a dnech dít.
Ruské jednotky a tanky se shromažďují východně od hranic.
Obavy místních stoupají.
Kdo může, utíká z Ukrajiny na západ do bezpečí.
Desítky tisíc lidí už odjely do pěti různých zemí…
Obarvila sis tím čelo.
Mám znamínko. To teď frčí.
Moc ti to sluší.
Tak jo, jdeme. Pojď!
„V té smutné nesmyslnosti
vylila se duše na poslední křižovatce a nemohla dál.
Průsvitný poslední zimní den…
až se sníh rozpustí a odhalí ta krvavá jatka.
Ukáže, k jaké hrozné tragédii tu došlo.
Ještě jednou půjdu cestou života na toto rozcestí.
Nasaju do plic ten pach, zavřu oči a ucítím ty,
kteří překročili práh a došli na samotný okraj propasti.“
Prezident Vladimir Putin vydal rozkaz
k použití ruských ozbrojených sil mimo území Ruské federace.
Kam mám jít? Můj syn je v práci. Kam mám běžet?
Vlak do Mariupolu odjíždí za deset minut…
Ruské bojové jednotky v noci vytáhly na hlavní město Ukrajiny, Kyjev.
Útok začal před úsvitem nálety a dělostřeleckým bombardováním,
později se přidali i vojáci v tancích.
Dle ukrajinských úřadů se na kraji města
pohybují ruští výsadkáři.
Odsud…
Ruský prezident Putin zahájil vojenskou operaci proti Ukrajině.
Více nám řekne náš kolega v zahraničí.
Ruské vozy překročily ukrajinské hranice.
Provádí k raketové i bombové útoky.
V noci jsme v Kyjevě slyšeli řadu výbuchů
a před chvílí se rozezněly poplašné sirény…
Rusko napadlo ve velkém Ukrajinu,
čímž přineslo zpět do Evropy válku.
Celý svět ruské útoky odsoudil.
VELKÁ BRITÁNIE NOTTINGHAMSHIRE
4 TÝDNY DO HER
TOMŮV SYN
- Tátovi to jde. - Jo?
Už chápu, proč je kapitán.
Fakt? Proč myslíš, že je kapitán?
- Protože je dobrej a rychlej. - Británie vyhraje!
A tak.
Harvey je nadšený, že jsem kapitán.
Ale bez Jenkse jsem ještě pod větším tlakem.
Do toho, Británie!
BEZ TRENÉRA JENKSE
To by bylo. Díky. Tak jdeme na to.
Myslím, že vyhrajeme.
Na plný čáře.
Postupně se do té role dostávám.
Ještě než začnou hry,
chtěl bych si začít pořádně věřit.
Zůstaň tam.
Klid!
To ne.
- Drž se ho! - Tome!
Tome!
Moc hezký!
Táta skóroval.
Rovně!
Dave, nahoru! Tome!
Týme, neslyším vás. Musíme komunikovat!
Mluvte na sebe.
Do toho, Británie! Do toho!
Vezmeme jim ho!
Pusťte se do nich. Ať nic nestihnou!
Leife!
Super! Otočka!
Makejte!
Koukni se doprava, Joe!
Mluvte spolu.
Russi! Kele!
Super, Dane. Skřípni je.
Tome!
Do hajzlu.
Jak to vysvětlíš svým kamarádům?
Nemám tušení.
Potřebujeme se uklidnit.
Ty poslední dvě minuty…
Máme problém s komunikací.
- Nemluvíme. - Jsme potichu.
Musíme se naučit mluvit.
Podíváme se na ovál, kde se chystá závod IT7 na 200 metrů.
Na místa!
INVICTUS GAMES LONDÝN 2014
Upadl! A stále leží.
Zkouší házet. To bylo těsně, ale bohužel.
Občas se prostě stane, že se míči do koše nechce.
Vím, jak temné to může být
a s jakou temnotou ti lidé bojovali…
Jeden krok dopředu, tři dozadu.
Mimo.
Ale když vytrvají,
spoustě z nich se podaří vyhrabat z té temné propasti,
v které uvízli.
Už neřeší minulost, ale soustředí se na budoucnost.
Má to vliv na jednotlivce, ale vyvolá to řetězovou reakci
přenášející se na rodinu a komunitu. A přesně o to se snažíme.
Na Invictus Games vládne sportovní duch.
Fandí soupeřce, aby se dotkla stěny.
A je v cíli. Neuvěřitelné.
Za žádnou cenu se nevzdal.
Před hrami se chci ještě jednou vrátit domů, kde jsem vyrůstal.
Abych si připomněl minulost
a mohl jsem se připravit na budoucnost.
Tady jsem strávil tolik času.
V dětství mi tu přišlo bezpečno.
Znali jsme pravidla a věděli, co se děje.
Větší strach jsem míval doma. Tam byly vždycky nějaký problémy.
Tady jsem vyrůstal.
Naše starý postele!
Měli je v garáži a vyhodili je.
To jsou naše starý postele.
Když mi bylo asi 11 nebo 12…
Máma s tím chlapem chodila už roky.
Křičel na mě a mýho staršího bráchu,
ať už konečně spíme.
My si ale s bráchou chtěli povídat.
Vyšel z mámina pokoje a vyhrožoval mi, že mě zmlátí.
Neustále vyhrožoval.
Řekl: „Uškrtím tě, jestli nebudeš spát.“
Já na to: „To tak.“ A on mě začal škrtit.
Mačkal mi rukama na krk, já se bránil
a brácha seděl na posteli a sledoval to.
Moje postel byla tady. Takhle jsem ležel.
James stál tady a škrtil mě.
Nakonec mě pustil, vyběhnul z domu a sednul do auta.
A já koukal, jak máma vyběhla za ním.
Brečel jsem a snažil se to pochopit.
Ten obraz se mi vryl do paměti.
„Jo, chápu.
Za tebou nikdy s ničím nepřijdu. Jsem na to sám.“
Pamatuješ na tu chodbu,
kde mě s Chrisem drželi a zapalovali sirky? Jo.
Jo.
Tady všude mě mlátili.
Nikoho neomlouvám, ale máma byla mladá.
Často se chová jako dítě. A Gabe byl…
- Gabe. - Gabe.
Gabe pořád něco vyváděl.
Ale ani to neomlouvá její chování. Týrala nás.
Fakt. Týrala nás.
Mlátili nás tu všechny.
Když přišla nabídka od námořnictva, nic jsem o tom nevěděl.
Ale tady jsem zůstat nechtěl.
Do amerického námořnictva jsem vstoupil v květnu 2004.
Ptali se, co chci dělat. „Cokoli, abych moct odjet co nejdřív.“
Kdykoli jsem chtěl něco dělat, máma mi to zakázala.
Nebo všem říkala, že jsem problémovej.
Pořád jsem tím poznamenanej.
Když něco nevyjde, zkusím něco jinýho.
Pořád se snažím. Nepřestávám.
Každej má nějaký problémy.
A já se z nich snažím poučit.
Nezabilo mě to, ani nezlomilo. A když jo, zotavil jsem se.
Viděl jsem lidi, co bez pomoci nezvládali nic.
Kdybych si tímhle neprošel,
nikdy bych nedokázal pochopit, když lidi přijdou s brekem
a říkají, že je sexuálně zneužívali…
Kdybych si tím neprošel,
nevěděl bych, že jsem prožil peklo.
Lidi neví, že ty sračky, co jsem tu zažil…
Jakej má vliv, co se mi v životě stalo.
Roky jsem snil,
že se sem vrátím a pokusím se tu s tím něco udělat.
Dlouho jsem bojoval.
Za co?
Ach jo.
Moje dcera ví, že se mi něco stalo.
Ale neví, že mě sexuálně napadli,
neví o žádných traumatických zážitcích.
Nechci ji takovými příšernostmi zatěžovat.
V páté třídě nám dali úkol. Měli jsme napsat,
čím chceme v dospělosti být. Doteď si pamatuju,
že jsem napsal: „Chci být lepším rodičem, než byli naši.“
Po ničem jiném jsem netoužil.
VELKÁ BRITÁNIE LONDÝN
K Ukrajině se dostaneme, ale všichni na ně myslíme.
Richard a já si budeme osobně volat s Oxanou,
co nejdřív to bude možné. Chceme je co nejvíc podpořit.
Počítejte, že zabezpečení bude větší, než jste zvyklí.
V Haagu jsou skvělí,
ale kvůli těm hrám jedou na plné kapacity.
Chceme je přizvat k hovoru.
Takže pokud půjde všechno podle plánu,
pokud vše půjde, jak má, budeme mít Zuiderpark
plný diváků a vzrušující atmosféry.
NIZOZEMSKO HAAG
Jsme na tom skvěle a těšíme se příští týden na tým.
Haag mění barvy na žlutou a černou.
Tohle je část pro sportovce.
Tohle je vchod, kterým budou přicházet.
Na stadionu bude stan na rozcvičování.
Jsou tam sportoviště…
Už se těším, až se za pár týdnů setkáme osobně.
Nachlaďte drinky. Dorazíme.
Dobře.
VELKÁ BRITÁNIE JIŽNÍ WALES
Rada bezpečnosti OSN hlasovala
o rezoluci požadující, aby Rusko zastavilo útok na Ukrajinu…
Bohužel u toho nejsem, protože jsem umřel.
Je to snadné. Nemá smysl to nijak zamlouvat.
Celých 27 minut jsem byl mrtvý.
A nebýt mé ženy, už bych tu nebyl.
Jo.
Ty kecy o světlu na konci tunelu jsou blbost.
Kdo sakra vidí světlo na konci tunelu?
Já tam rozhodně nic neviděl.
Byla tam jen tma.
Byl bych tam s nimi rád.
Pomáhal jim a trochu jim radil.
Ale takový je život.
Nebo není, jak to málem vypadalo.
Nechci říkat, že je to můj nejlepší tým.
Ale díky osobnímu přístupu ke hře a tomu, jak se snaží…
Neustále do toho jdou na 120 %.
- To nejde. - Kdyby to šlo.
- Procent je jen 100. - Dobře.
- Dobrý, Thomasi? - V pohodě. Co ty?
Jak si asi umíš představit, trpím, že musím ležet na posteli.
Jak to jde? Nějaký problémy?
Ne. Ani…
Všichni by vás nejradši měli s Jayne zpátky, ale…
Díky, že ses toho jako kapitán zhostil a řešíš i klubový záležitosti.
Je to úroveň paralympiády.
Díky.
Nemáš z těch her jako kapitán obavy?
Jako náhradnímu kouči ti to jde skvěle.
Snad už nebudeš mít do her žádný hrozný stres.
Jen když přijdeš.
- Fajn. - Jasně.
Tak se drž. Díky, kamaráde.
Měj se.
- Měj se. - Ahoj.
Ahoj.
JIŽNÍ KOREA SOUL
HYEONG-JUN NA JIHOKOREJSKÝ TÝM
Jedu na fakultu inženýrství univerzity Čang-Ang.
Vyvíjí tam nové protézy ruky citlivé na dotek a teplotu
a požádali mě, abych jim pomohl.
Korea se poprvé účastní Invictus Games.
Díky sportu se potkávám se spoustou lidí a začínám to vidět optimisticky.
Nejdřív zkontrolujeme, jestli impulzy fungují správně.
Jsem na tom líp. Nejenom psychicky, ale i fyzicky a zdravotně.
V obojím mi hodně pomohl sport.
Polož to vajíčko a rozbij ho protézou.
A pak řekni: „Nic nás neomezuje. Koreo, do toho!“
„Koreo, do toho!“
Nic nás neomezuje.
Ne! Počkej!
Až řeknu „start“.
Dobře, tak start.
Nic nás neomezuje. Do toho, Koreo!
ŠKOLNÍ ZÓNA
Vychovávám malou dceru.
Přejdeme. Dobrý den.
Narin, vypneš mi to, prosím?
Když byla mladší, moje ruce ji nijak nezajímaly.
Ale když viděla rodiče svých přátel, zeptala se:
„Dorostou ti někdy?“
Mým cílem je žít tak, aby se za mě nestyděla.
Bojím se, že ji budou šikanovat a odstrkovat.
Doufám, že díky těm hrám
o mně bude moct otevřeně mluvit.
To by bylo fajn.
DÁNSKO VEJEN
Poslední fáze programu může být náročná.
Tak jo, hoši.
Můžeme?
Moc bych si přál,
aby si můj tým uvědomil, že už na tom nejsou tak jako dřív.
Pojedeme po týhle silnici dál.
Je to pořád rovně.
PTSD se stalo součástí mého života,
ale většinou jsem schopný s tím nějak fungovat.
Občas ale přijdou dny, kdy se mi to všechno začne vracet.
Není to jen jeden den,
ale třeba dva, tři nebo čtyři dny po sobě.
Zpočátku jsem nemohl mít dcery na víc než hodinu nebo dvě.
Několikrát jsem musel volat jejich matce a lhát jim,
že mám něco naléhavého.
Že musím pryč.
Je mi to vidět na očích.
Sice se usmívám, ale za tím úsměvem vůbec nic není.
Chtěl bych být takový ten otec, co s dětmi venku pobíhá,
hraje fotbal nebo je učí jezdit na kole.
Ahoj.
Ahoj, Havanno.
Ahoj, tati.
Co to máš?
Pořád trénuješ?
Jo, pořád.
- Pamatuješ, že jezdím na kole? - Jo.
Máma mi říkala, že jste se s Antonií taky začaly učit jezdit.
Proč máš na hlavě korunku, zlato?
Protože jsem královská princezna.
Byla jsi královská princezna?
Koukej.
- Je hezká. - Je krásná, zlato.
Pojď se rozloučit s tátou a pak ti pomůžu.
Ahoj, tati.
Měj se, zlatíčko.
Měj se, zlatíčko!
Ahoj.
Dneska se za tím obdobím ohlídneme
a řekneme si, že je pryč.
Bojoval jsem s tím víc, než jsem čekal.
Ale spolíhám na podporu všech tady
a taky mých přátel.
Kaspera jsem poznal tady na ostrově.
A když vidím, jak ses změnil…
Nevím, co děláš, ale funguje to.
A jak!
Díky za upřímnost.
Vzájemná podpora je nesmírně důležitá.
Je hrozně snadné vybíjet si frustraci na jiných,
když jste pod tlakem.
Podpora vám pomáhá.
Jsem na vás kurva pyšnej.
Všichni jste udělali obrovské pokroky.
Jsem tady.
Je to zasraná dřina.
Nevím, co dělat!
Panebože.
Poplácejte se po zádech, kamarádi,
protože je to šílený.
Večer zakončíme bojovým pokřikem.
Snad ještě zbylo nějaké jídlo.
„Raz, dva, tři, do toho, Vikingové,“ jo?
Raz, dva, tři, do toho, Vikingové!
2 TÝDNY DO HER
Jaká je morálka?
Na prd.
Tohle je vaše poslední soustředění
a příležitost být spolu.
Je skvělé, že jsme se mohli ještě sejít
a pořádně potrénovat, abychom to všem natřeli.
Jak se cítíte? Těšíte se? Máte trému?
Asi trochu obojí.
Byl to náročný proces, ale máme naprosto úžasný tým.
Tome, trochu jsem tě stalkoval,
protože jsi můj typ.
Chystáš se jít do posilovny a zamakat trochu na bicepsech,
nebo ne?
Ne.
Není třeba.
Moc děkuju, že jste do toho dali tolik.
Stejně jako každý den v armádě.
Z různých důvodů jste ale museli odejít.
Ale služba národu, která vám koluje v krvi, nám všem,
vás už nikdy neopustí. Je tam.
Až budete drtit soupeře, snažit se vyhrát medaili
nebo se jen dobře bavit a dělat radost svým rodinám…
Až ucítíte v krku knedlík
a bude se vám chtít brečet,
tak se klidně rozbrečte. Jasný?
Myslím to vážně.
Opatrujte se, držte se a pomáhejte si.
Stoupnu si za Jenkse. Budu jeho vozík.
Jo.
Máš to promyšlený, co?
- Ty si stoupni a dělej nohy Jayne. - Fajn.
Nohy Jayne!
Jsem rád, že Tom není na tý fotce vidět.
Není tam!
Za chvilku se počůrám.
Kdo mi drtil močák?
Naposledy. Raz, dva, tři…
Zabojujem!
Tohle je trapný.
Ještě jednou?
Pět minut!
Až uslyšíme melodii, můžeme začít.
Jdi na to. Sluší ti to.
Poprosím o ticho.
Odpočítám to. Tři, dva…
Vítej na světě.
…tady v Haagu.
Je to velká událost, na které se podílí spousta lidí a zemí.
Snažíme se udržovat dobrou náladu. Tým se velmi těší.
Pořád plánujeme plnou diváckou účast.
Zahájení proběhne v sobotu 16. dubna.
Pro asi 5 000 diváků. Bude to skvělá akce,
která snad spojí celou komunitu kolem Invictus Games.
Kvůli tomu to děláme. Snad se budou moct všichni zúčastnit.
Uvidíme se na hrách.
Hrdinství zraněných vojáků a vojaček, kteří šli znovu bojovat,
je mimořádnou ukázkou konceptu Invictus a nekončící služby.
Umírat za svobodu není na Ukrajině abstraktní pojem.
Jsme připravení to udělat.
90 % mého týmu v tuhle chvíli slouží zemi v různých funkcích.
Věřím, že existuje možnost,
jak dostat ukrajinský tým
na Invictus Games do Haagu.
Máme tak čtyři až pět…
Ostřelují nás. Nevím, jestli to slyšíte.
Myslím, že za dva týdny budeme vědět přesně…
Už nemůžu mluvit.
Musím se vrátit do práce. Ozvu se vám.
Dobře. Hodně štěstí. Zavoláme si.
Ano, zavoláme si. Díky.
UKRAJINA MARIUPOL
TAJRA PRACUJE JAKO DOBROVOLNICE V NEMOCNICI POBLÍŽ FRONTY
MÁ NA SOBĚ KAMERU, ABY DOKUMENTOVALA SVOU PRÁCI
Pohyb!
Tamhle…
Co dál?
Velitel chce něco říct.
Tak povídej!
Zrovna ostřelovali naše lidi z té továrny.
Jasný.
Do aut!
Pohněte zadkem!
Díky, brácho.
Leť!
Už jdu.
Vypni tu houkačku.
Ať nás nezastřelí.
Držím ho.
Dejte ho sem.
Zvedněte ho!
Nohy!
Bude to dobrý. Jak se jmenuješ?
Já jsem Tajra.
Bude to skvělý.
Jak jsi na tom?
Normálka?
No tak!
Dostali jste injekce?
Jeď opatrně!
Dobře.
Bacha! Je pořád napojenej.
Dala jsem mu 4% dexametazon.
Tak na rentgen…
Raz, dva…
Tři!
Leží se ti hezky?
Otevřená zlomenina, střelná rána do levé nohy…
To je hroznej rentgen.
Tohle bude zlý. Bacha.
Nosítka!
Dobrý.
Jen klid. Je to dobrý.
Víme, co děláme.
Buď silnej, brácho. Všechno bude dobrý.
Dobrý, nic neteče.
Nejspíš přišel o prst.
Přišel jsi o prst? To nic není.
To se stává, sluníčko.
Vždyť je to jedno.
Hlavně, že žiješ.
- Přežiju to? - Jasně!
Nesvlíkejte mě, je zima!
Neboj, přikryju tě.
JULIJA „TAJRA“ PAJEVSKÁ UKRAJINSKÝ TÝM
Natáčíš to? Chci pozdravit svý nejbližší…
Doufáme, že se Rusko vzdá.
Jinak jim ukážu.
Natočit to můžu, ale nemám to kam nahrát.
Zasáhli třetí.
Už zaútočili na třetí nemocnici.
Pojďte dovnitř.
Vždycky jsem v sobě měla smysl pro svobodu.
Bránit naši vlast…
Zachovat si důstojnost a být pravdomluvná.
To jsou zásady, kterými se v životě řídím.
Kam jdeme? Zeptáme se na cestu?
Jo.
Kam jedeme?
Kde jsou zranění?
- Odkud jsou? - Odkud jsou?
Bolí to!
Kde to bolí, sluníčko?
Nožičky? Opatrně na tu ruku.
Rychle!
Kam ji mám…?
Dobrý?
Tak rychle!
- Výš. - Jo.
Jen dva?
Ano.
„Dějiny píšou vítězové“,
ale abychom vyhráli, musí to dopadnout správně.
Žiju jen pro svou rodinu.
Tohle všechno dělám, abych je ochránila.
Aby byla má dcera v bezpečí a mohla žít smysluplný život.
- Kde je ta holčička? - Tady.
Mám žízeň!
Copak, zlatíčko?
Chci napít!
Neboj, zlatíčko. Dáme ti napít.
Ty jsi ale šikovná.
Kde je voda?
Dýchá zrychleně!
Zlatíčko, zůstaň se mnou.
Vrať se ke mně.
Do prdele, já to nenávidím.
Ten chlapec zemřel.
Holčička…
je pořád na přístrojích. Mohla by přežít.
Proč do toho musí tahat i děti?
Zhasneš to světlo?
Na baterce.
Do prdele!
Promiň, ještě ne.
Počkej, sundám si rukavice a udělám to sama.
Hele. Raz!
Měj se, zlato.
Uvidíme se?
No jasně. Žádný loučení!
Neloučíme se.
Jedeme. Zavři si okýnko.
Kam jedete?
Kam? Do Timbuktu!
Mně je to jedno, ale oni se ptali.
Kdo?
Velín.
Tajra je v terénu.
Pusťte ji.
16. BŘEZNA 2022 ZAJALI TAJRU A JEJÍHO ŘIDIČE RUŠTÍ VOJÁCI
A VEŠKERÝ KONTAKT S TAJROU BYL PŘERUŠEN
Překlad titulků: Anna Farrow