INVICTUS-KISAT 2022
Nauhoitus käynnissä.
Nyt rakenteilla oleva stadion -
toimii avajaisten ja päättäjäisten näyttämönä…
Rakennustyöt ovat kuulemma käynnissä -
ja edistyvät mukavasti.
Ja siellä esiintyy Kaiser Chiefs.
Ennen kisoja on vielä käynti Britannian joukkueen luona.
He saavat kivan yllärin. Voit toivottaa onnea.
Toivottavasti he eivät odota jotakuta toista.
Itse asiassa he… -Yllätys!
"Odotimme Justin Bieberiä."
Hienoa. Odotan sitä kovasti. Kiva nähdä teitä.
Seuraava iso kysymys on, ovatko kilpailijat -
valmiita siihen, mikä heitä pian Haagissa odottaa.
Ei paineita.
Odotan innolla seuraavaa päivitystä.
MATKA KOHTI INVICTUS-KISOJA
Liikettä! -Hienoa!
Kuunnelkaa. Tässä joukkueessa ei ole supertähtiä.
Jos joku pitää itseään muita parempana,
käyköön Jaynen juttusilla, sillä hän on pomo.
Neljä, viisi… Vielä viisi!
Mitä tänään ohjelmassa? -Jousiammunta, soutu, uinti.
Polje, polje!
Anna mennä!
Rauhallisesti vain, ei ole mitään kiirettä.
Vedä nuoli taakse. Tähtää.
Jestas.
Minne se meni?
Hidasta, hengitä.
Sillä kisoissa jännitys on kova.
Jos saisimme käytäntöön sen, mitä teimme viikonloppuna,
se olisi mahtavaa. Joukkueprässi on hyvällä mallilla.
Toivottavasti se toimii, kun pelaamme Leicester Tigersia vastaan.
Selvä, voikaa hyvin. Nähdään viikonloppuna.
Heippa. -Heippa. Kiitos, Tom.
Kiitos. Heippa. -Hei hei.
Olen tänään talojahdissa -
Kaakkois-Espanjassa, Mojácarin kauniissa merenrantakaupungissa.
Kisoihin on enää viikkoja,
kun Jenks lyyhistyy kotonaan. Vaimo Jayne löytää hänet.
Hän sai massiivisen sydänkohtauksen.
Muistikuvat ovat hämärät.
Jayne soitti, kun se tapahtui.
Jenks lakkasi hengittämästä. Hänen sydämensä pysähtyi.
Jayne elvytti häntä kai puolisen tuntia.
Sisään vain. Viivan yli!
Linjan läpi!
Anna mennä, Dave! Hyvä, Lisa!
Valmentaja Jenksin ollessa tehohoidossa joukkue on ilman päävalmentajaa.
Tom!
…kuten Jenksin kanssa pelattiin.
Pallo on tuolla…
Tässähän siitä nyt puhutaan.
Vihellys oli annettu, olit silloin kentällä.
Jenks on rankaissut minua ennenkin…
Seitsemän sekuntia.
Käy peremmälle.
Laitanko sinulle tuolin? -Sopii.
Koiran taakse.
Invictus-kisoihin haki 800 ihmistä,
ja sinne valittiin 32.
Miksi minut?
En tiedä.
Tämä on ollut melkoinen matka. Ja se on vielä kesken.
Niin on.
Toisinaan on päiviä, jolloin tahtoisi vain mennä piiloon.
Niin.
Stadionilla on 2 000–10 000 ihmistä. On kommunikoitava.
Kisoissa väkeä voi olla paljon enemmän.
Yhdellä radalla voi olla neljä.
Harjoittelemme kahdella hengellä per rata.
Palveluksessa saamani trauman takia -
minua huolettaa, miten pärjään väkijoukossa.
En halua ketään liian lähelle.
Siltä varalta, että jotain tapahtuu, minun pitää päästä pois.
Hei, Darrell.
Huomasin kenkäsi.
Vähän liian lähellä.
Huomasin, että…
Mieleeni palaa muistikuvia.
Joskus en tiedä, missä olen.
No niin, ottakaa välineet.
Hukutin ongelmani milloin mihinkin pulloon.
Kun luovuin pullosta,
en tiennyt, että minulla oli taitoja. Pidin urheilusta.
Ainoa taitoni oli pullon pitely.
Sitä osasin käyttää.
Tiedän, että takapakkia vielä tulee,
mutta toivon, että pääsen Invictus-kisoihin.
KAHDEKSAN VIIKKOA KISOIHIN
Joko olet noussut ylös?
Etkö saa piilaria paikalleen? Älä tee kuten isäsi.
Jos se pulpahti pois, panin sen suuhun ja nuolaisin sitä -
ja tökkäsin silmään.
Aivan. Älä tee kuten isäsi.
Ei se näin vaikeaa voi olla. -Pystyt siihen.
Sait sen! Jee!
Näetkö? Montako sormea?
Jestas.
Treenit alkavat. Olet rakas.
Suoraan ristiin, vaihtakaa käsien paikkaa.
Hän muuttaa treeniä joka päivä. -Kunnon venytys rintalihakseen.
Seiso siinä vain. Ei hätää. Lupaan, etten huitaise sinua.
Et juo. Muista nesteytys.
Pudotin sen.
Yksikätinen jousimies. Se olen minä.
Pitkä, tumma ja komea yksikätinen mies.
Tarvitsetko apukäsiä? -Ai tarvitsenko? No jaa.
Ilmafriteerattu ruoka on hyvää.
Saatan lainata vehjettä, kun kyllästyt siihen.
Tykkään ruskeista, en valkoisista.
Se ei ole minun värini.
Ei niin. Pidätkö Justinin väristä?
Suurin piirtein!
Minne suuntaat seuraavaksi?
Invictus-kisoihin.
Prinssi Harry järjestää ne parin vuoden välein.
Osallistun jousiammuntaan, uintiin ja soutuun.
Selvä.
Minulla on kaikki, mitä sydämeni haluaa.
Herkullista. Olen täynnä.
Perjantai on ensimmäinen päivä. Vuosipäiväni!
Vuosipäivä. Niin on.
Vietämme sen kaikki yhdessä. -Kappas vain.
Mitä teit sinä iltana, kun kuulit onnettomuudestani?
Sieltä soitettiin, ja äiti luuli sitä vitsiksi.
He toistivat asian, ja äiti kyseli, kuka soittaa.
Sitten hän alkoi itkeä. Ja hän kertoi, että hänen…
Rupeatko itkemään? -Rupean. Voi taivas.
Hän kertoi, että olit joutunut onnettomuuteen,
että olit kuollut, mutta sinut oli elvytetty.
Lähdimme ajamaan sinne katsomaan sinua.
Kun näin sinut, ajattelin, että Luoja huolehtii sinusta.
Aloin rukoilla puolestasi.
Meillä oli lapsuudessani vaikeaa,
mutta hoin itselleni, että kaikki kokemani -
valmisti minua siihen, mitä kokisin aikuisena.
Tämä koko Invictus-prosessi on rankka.
Keskityn tähän yhteen kehoni osaan.
Entä muut osat minusta?
Kaikki vanhat muistot vyöryvät mieleen,
jokainen tuskallinen kokemus,
koska tuska on läsnä koko ajan.
Ne tosi traumaattiset jutut… Minulle on tapahtunut tiettyjä juttuja.
Elämä ei ole hallinnassani. Olen suuren myrskyn keskellä.
Olen aina nähnyt itseni myrskyn silmässä.
Elämä on aina ollut myrskyä.
En ole koskaan ennen sanonut sitä.
Voronežin alueella lähellä Ukrainan rajaa -
on tšetšeeni-venäläisten kenttäleiri aseineen ja panssareineen.
3,5 kilometrin mittainen kolonna kulkee Venäjältä kohti tarkistuspisteitä.
Se siitä.
Onneksi en ole törsännyt siviilivaatteisiin.
Ihmiset ovat levottomia ja odottavat,
mitä lähitunteina ja -päivinä oikein tapahtuu.
Venäläisjoukkojen ja -tankkien kokoontuessa itärajan taakse -
ihmisten huoli kasvaa.
Kynnelle kykenevät ukrainalaiset kiirehtivät pakoon kohti länttä.
Kymmeniä tuhansia on ylittänyt rajan viiteen eri maahan…
Värjäsit oman otsasikin.
Muodikas syntymämerkki.
Tosi nätti.
No niin, mentiin.
Menoksi!
"Tässä surullisessa järjettömyydessä -
sielu jää jumiin viimeiseen risteykseensä.
Viimeinen läpikuultava talvipäivä…
kun lumi sulaa pois paljastaen verisen sotkun.
Tragedian koko karmeus on nyt paljastunut.
Seuraan tätä elämän tietä tähän risteykseen vielä kerran.
Hengitän tätä hajua, suljen silmäni ja tunnen ne,
jotka ylittivät kynnyksen aivan kuilun reunalle asti."
Presidentti Vladimir Putin on antanut määräyksen -
Venäjän asevoimien käytöstä Venäjän Federaation ulkopuolella.
Minne minä menen? Poikani on töissä. Minne minä pakenen?
Juna Mariupoliin lähtee kymmenen minuutin kuluttua…
Venäjän taistelujoukot etenevät tänä yönä kohti Ukrainan pääkaupunkia, Kiovaa.
Hyökkäys alkoi ennen aamua ilmaiskuilla ja tykistöpommituksilla,
ja tämän jälkeen tulivat sotilaat tankkeineen.
Ukrainan viranomaisten mukaan Venäjän laskuvarjojoukot -
ovat nyt kaupungin laitamilla.
Sieltä…
Venäjän presidentti Putin on julistanut sotilasoperaation Ukrainaa vastaan.
Ulkomaankirjeenvaihtajamme kertoo tarkemmin.
Venäläisrekat ovat ylittäneet Ukrainan rajan.
Se on iskenyt sekä ohjuksin että pommein.
Täällä Kiovassa kuultiin yöllä useita räjähdyksiä -
ja sen jälkeen myös ilmahälytys, mikä kertoo…
Venäjä on hyökännyt Ukrainaan suurella voimalla -
ja tuonut sodan taas Eurooppaan.
Hyökkäykset on tuomittu laajasti kaikkialla maailmassa.
4 VIIKKOA KISOIHIN
TOMIN POIKA
Isi on hyvä siinä. -Niinkö on?
Tiedän, miksi hän on kapteeni.
Niinkö? No miksi?
Koska hän on niin hyvä ja nopea. -Hyvä, hyvä! Homma hanskassa!
Sen takia.
Harvey on otettu kapteeniudestani.
Mutta ilman Jenksiä paineet ovat entistä kovemmat.
Joukkue pelaa ensimmäisen ottelunsa
ilman valmentaja Jenksiä.
No niin. Kiitos. Nyt mentiin.
Uskon, että me voitetaan.
Ylivoimaisesti.
Sitä kai vähitellen kasvaa tähän rooliin.
Kisoihin mennessä -
saan toivottavasti kerättyä itseluottamusta.
Pysy siellä.
Rennosti!
Voi ei.
Käy kimppuun! -Tom!
Hienoa!
Isi teki juuri maalin.
Mene heti päätyyn asti!
Dave, katse ylös! Tom!
En kuule puhetta. Meidän on kommunikoitava!
Puhutaan toisillemme.
Vauhtia!
Otetaan kiinni!
Heti kimppuun. Älkää antako aikaa.
Leif!
Sillä lailla! Vaihto!
Sinnillä.
Katso oikealle, Joe!
Puhutaan toisillemme.
Russ! Kell!
Hyvä, Dan.
Tom!
Voi helvetti.
Miten selität tämän ystävillesi, Harvey? -Ei aavistustakaan.
Meidän hallita palloa enemmän.
Viimeiset kaksi minuuttia…
Meillä on pieni kommunikointiongelma.
Emme puhu tarpeeksi. -Hiljaista on.
Meidän täytyy puhua.
Sitten lähdetään radalle, luvassa on IT7-luokan 200 metrin juoksu.
Paikoillanne!
Voi, hän kaatui ja on edelleen radan pinnassa.
Hän heittää kohti koria. Voi, miten tuskallisen lähellä.
Tämä on niitä päiviä, kun pallo ei vain tottele.
Kun tietää sen synkkyyden,
miten synkkää joillakin heistä on ollut…
Yksi askel eteenpäin, kolme taaksepäin.
Se ei osu maalitauluun.
Mutta mitä kauemmin he sinnittelevät,
moni näistä ihmisistä pääsee ylös siitä kuopasta,
jossa olivat jumissa.
Enää ei murehdita mennyttä. Katse on tulevaisuudessa.
Se vaikutus leviää kuin kulovalkea -
koko perheeseen ja yhteisöön.
Sitä me tässä tavoittelemme.
Tämä on tyypilistä Invictus-kisojen henkeä.
Hän kannustaa kilpakumppaniaan lyömään kaakelia.
Ja hän ylittää maalilinjan. Uskomatonta.
Hän ei suostunut antamaan periksi.
Haluan ennen kisoja palata vielä kerran lapsuudenkotiini -
ja käydä menneisyydessä,
jotta olisin valmis muuttamaan elämäni.
Täällä minä aina aikani vietin.
Minun lapsuudessani täällä oli aina turvallista.
Sitä tiesi, miten pitää olla.
Koti oli se pelottava paikka.
Siellä oli aina jokin tilanne päällä.
Täällä minä kasvoin.
Sänkymme olivat tässä.
Ne vietiin autotalliin ja heitettiin pihalle.
Vanhat sänkymme.
Taisin olla 11- tai 12-vuotias.
Äiti seurusteli vuosia yhden tyypin kanssa.
Muistan, kun se mies huusi meille, komensi meitä nukkumaan.
Me kai veljen kanssa juttelimme.
Hän ryntäsi äidin huoneesta ja hoki, että pieksäisi minut,
ja selitti, mitä minulle tekisi.
Hän uhkasi kuristaa minua.
Sanoin, että etkä kurista. Mutta kyllä hän kuristi.
Pani kädet kurkun ympärille. Panin hanttiin,
kun veli istui omalla sängyllään ja katsoi.
Tässä oli minun sänkyni. Makasin näin päin.
James oli tässä ja kuristi minua.
Vihdoin hän päästi irti, juoksi ulos ja hyppäsi autoonsa.
Katsoin, kun äiti juoksi hänen peräänsä.
Minä jäin itkemään ja miettimään sitä.
Kun katsoin sitä, se kaikki syöpyi mieleeni.
"Asia selvä.
Sinulta en ole koskaan mitään vailla. Olen omillani."
Muistan, miten tässä käytävässä -
äiti ja Chris pitivät minua maassa, sytyttivät tulitikkuja ja yrittivät…
Niin.
Hitto, että sain täällä selkääni.
En selittele kenenkään puolesta, mutta äiti oli nuori -
ja monella tavalla lapsellinen, ja Gabe oli…
Gabe. -Gabe.
Gabe oli jatkuvasti liemessä.
Ei sillä, että se oikeuttaisi äidin teot. Hän oli väkivaltainen.
Se oli oikeasti väkivaltaa.
Kaikki me täällä selkäsaunoja saimme.
Kun laivastosta lähestyttiin, en tiennyt siitä mitään.
En halunnut jäädä tänne.
Liityin USA:n laivastoon toukokuussa 2004, heti high schoolin jälkeen.
Siellä kysyttiin, mitä haluan tehdä. Kysyin,
miten pääsee nopeimmin pois.
Aina kun tein jotain, äiti veti minut takaisin.
"Ei noin voi tehdä." Hoki kaikille, että olen ongelmalapsi.
Se on vaikuttanut elämääni aina.
Jos jokin ei onnistu, yritän jotain muuta.
Jatkan yrittämistä, en lopeta.
Kaikilla on omat ristinsä.
Ajattelen nyt, että opin siitä paljon.
Se ei tappanut eikä murtanut minua. Vaikka vähän mursikin, minä paranin.
Kävin paikoissa ja näin ihmisiä, jotka eivät kyenneet mihinkään ilman apua.
Ja jos en olisi kokenut tätä,
en olisi ymmärtänyt, kun minulle kerrottiin itkien -
seksuaalisista traumoista.
Jos en olisi kokenut tätä,
en tajuaisi kaikkea, mitä olen itse kokenut.
Täällä tapahtui paljon kaikkea, mistä ei tiedetä.
Mitä elämässä tapahtui ja miten se vaikuttaa…
Olen nähnyt vuosia unia.
Ajattelin, että minun on palattava tänne auttamaan…
Olen taistellut kauan.
Ja minkä takia?
Voi pojat.
Tyttäreni tietää jotain näistä asioista.
Mutta hän ei tiedä seksuaalisesta pahoinpitelystä,
ei niistä traumaattisimmista jutuista.
En halua kaataa hänen harteilleen mitään liian raskasta taakkaa.
Viidennellä luokalla yhdessä tehtävässä kysyttiin,
miksi haluan isona Muista sen vieläkin elävästi.
Kirjoitin: "Haluan olla parempi vanhempi kuin omani olivat."
Siinä kaikki, mitä isona halusin olla.
Puhumme vielä Ukrainasta, mutta tärkeintä on se,
että annamme täyden tuen.
Oksana, Richard ja minä tapaamme videopalaverissa -
mahdollisimman pian ja osoitamme kaiken tukemme.
Turvajärjestelyt ovat tällä kertaa totuttua järeämmät.
Haagin väki on tehnyt loistotyötä,
mutta nämä kisat ovat heille suuri ponnistus.
Otetaanpa Haag linjalle.
Jos kaikki menee suunnitelmien mukaan,
jos kaikki sujuu hyvin, saamme Zuiderparkin -
täyteen katsojia ja tunnelman kattoon.
Täällä on kaikki kunnossa, ja odotamme joukkueita innolla.
Koko Haag muuttuu keltamustaksi.
Tarjoilualue on tässä.
Tässä on sisäänkäynti, josta he menevät sisään.
Stadionilla on suuri lämmittelyteltta.
Siellä on täysimittainen urheilukenttä.
On hienoa nähdä teidät kasvokkain muutaman viikon päästä.
Pankaa juomat kylmään. Tulemme pian.
Näin tehdään.
YK:n turvallisuusneuvosto äänesti päätöslauselmasta,
jossa Venäjää vaaditaan lopettamaan hyökkäyksen…
En ole ikävä kyllä paikan päällä, koska kuolin.
Niin siinä kävi. Mitäpä tuota kaunistelemaan.
Olin 27 minuuttia kuolleena.
Ilman vaimoani en olisi nyt tässä tätä tarinaa kertomassa.
Niin.
Se on puppua, että tunnelin päässä olisi valoa.
Kuka muka näkee tunnelin päässä valoa?
Siellä, missä minä kävin, ei ollut hittoakaan.
Pelkkää mustaa.
Olisi mukavaa olla mukana -
auttamassa ja ohjaamassa heitä.
Mutta sellaista on elämä.
Tai ei ole, tapauksesta riippuen.
En halua sanoa, että se olisi paras joukkueeni koskaan.
Mutta heillä on mahtava asenne ja halu tehdä kaikkensa…
He ovat antaneet itsestään 120 prosenttia.
Ei niin paljon voi antaa. -Jos sellaista on.
Voi antaa vain sata. -Selvä.
Miten jakselet, Thomas? -Ihan hyvin, entä itse?
Yritän kestää tätä makaamista.
Miltä vaikuttaa? Onko ongelmia?
Ei, siis…
Tietysti me kaikki haluaisimme sinut ja Jaynen takaisin…
Kiitos, kun aloit kapteeniksi. Vähän vaativampaa kuin kerhojoukkueessa.
Nyt ollaan paralympialaistasolla.
Aivan.
Huolettaako kapteeniudessa kisoja ajatellen jokin?
Teet hyvää työtä sijaisvalmentajana,
ja toivottavasti ennen kisoja ei ehdi tulla mitään lisäpaineita.
Vain jos sinä tulet.
Sekin onnistuu. -Niin.
Pysy vahvana. Kiitos.
Kiitti.
Voi hyvin. -Kiitos. Heippa.
Heippa.
Olen menossa Chung-Angin yliopistolle.
Siellä kehitetään uusia käsiproteeseja -
ja he pyysivät minua mukaan.
Osallistuessani Korean ensimmäisiin Invictus-kisoihin -
tapaan urheilun kautta paljon ihmisiä ja tunnen muuttuneeni myönteisemmäksi.
Tarkistetaan ensin, että impulssit toimivat kuten pitää.
Olen positiivisempi, enkä vain henkisesti. Olen myös fyysisesti terveempi.
Urheilulla on ollut hyvä vaikutus molempiin puoliin.
Laske muna pöydälle ja murskaa se proteesilla.
Ja sano: "Taivas on rajana. Korean joukkue on rautaa!"
"Korean joukkue on rautaa!"
Taivas on rajana! -Ei! Odota!
Kun sanon "aloita".
Nyt voit aloittaa.
Taivas on rajana! Korean joukkue on rautaa!
Kasvatan pientä tytärtä.
Mennään yli. Päivää.
Narin, sammuttaisitko tämän puolestani?
Pienempänä tyttö ei ollut järin kiinnostunut käsistäni.
Mutta nähtyään kavereidensa vanhempia hän kysyi:
"Kasvavatko kätesi takaisin?"
Haluan elää sellaista elämää, ettei hänen tarvitse hävetä minua.
Pelkään, että häntä kiusataan eikä oteta mukaan.
Toivottavasti kisat ovat hänelle -
tilaisuus puhua minusta avoimesti.
Juuri niin!
Treeniohjelman viimeinen vaihe voi olla vaikea.
No niin, pojat.
Valmiina?
Eniten toivon joukkueelleni sitä,
että he huomaavat, etteivät ole enää samassa jamassa kuin aiemmin.
Pysytään tällä tiellä.
Se jatkuu suoraan.
PTSD on osa elämääni,
mutta useimmiten minusta tuntuu, että olen oppinut elämään sen kanssa.
Tosin joinakin päivinä muistikuvat vyöryvät mieleen.
Eikä vain yhtenä päivänä,
vaan kaksi, kolme tai neljä päivää putkeen.
En pystynyt ensin olemaan tyttöjeni kanssa kuin tunnin pari.
Piti monta kertaa soittaa heidän äidilleen ja sepittää,
että minulla on menoa.
Että isin on lähdettävä.
Se näkyy silmistänikin.
Hymyilen, mutta hymyn takana ei ole mitään.
Haluaisin olla se isä, joka leikkii lastensa kanssa,
pelaa jalkapalloa, opettaa heitä ajamaan pyörällä.
Hei.
Hei, Havanna.
Hei, isi. -Mitä sinulla on…
Oletko vieläkin harjoittelemassa? -Olen kyllä.
Muistitko, että lähden pyöräilemään? -Muistin.
Äiti kertoi, että aloit Antonian kanssa opetella pyörällä ajoa.
Miksi sinulla on kruunu päässä?
Koska olen kuninkaallinen prinsessa.
Oletko kuninkaallinen prinsessa?
Katso.
Se on tosi nätti. -Se on kaunis, kulta.
Tule sanomaan isille heippa, autan sitten sen kanssa.
Heippa, isi.
Nähdään pian, kulta.
Nähdään pian, kulta!
Heippa.
Katsellaan tänään vähän taaksepäin tätä ajanjaksoa -
ja miten se on mennyt.
Minulle tämä on ollut vaikeampaa kuin odotinkaan.
Mutta luotan kaikkien teidän tukeen,
samoin ystävieni.
Kun mietin, millainen Kasper oli ensi kertaa tällä saarella tavatessamme,
ja kun näen, miten olet muuttunut…
En tiedä, mitä olet tehnyt. Mutta se toimii helvetin hyvin.
Todella!
Kiitos rehellisyydestänne.
Toisillenne antamanne tuki on äärettömän tärkeää.
Hiton helposti käy niin, että kun on paineen alla,
turhautumiset tulee purettua kanssaihmisiin.
Keskinäinen tuki auttaa.
Olen teistä helkkarin ylpeä.
Olette kaikki edistyneet valtavasti.
Olen tässä.
Se on perkeleen kovaa työtä.
En tiedä, miten päin olisin!
Mutta todellakin,
voitte taputtaa itseänne olalle, ystävät,
koska tämä on hullun hommaa.
Päätetään ilta taisteluhuutoon.
Toivottavasti saamme vielä yöpalaa.
"Yksi, kaksi, kolme, hyvä, Viikingit."
Yy, kaa, koo, hyvä, Viikingit!
2 VIIKKOA KISOIHIN
Millä tolalla taisteluhenki on?
Surkealla.
Tämä on viimeinen harjoitusleiri, viimeinen tilaisuus -
olla joukolla yhdessä.
On mahtavaa kokoontua viimeisen kerran,
antaa treeneissä kaikkemme ja valmistautua voittamaan kisoissa.
Mikä on fiilis? Oletteko innoissanne, jännittääkö?
Sekä että.
Matka on ollut hurjan pitkä, mutta tässä tiimissä se on ollut upea.
Tom, olen kytännyt sinuakin, tietysti, koska olet heppu minun makuuni.
Aiotko oikeasti mennä salille ja tehdä käsitreeniä -
ennen kisoja vai et?
En.
Ei ole tarvetta.
Kiitos valtavasta panostuksestanne tähän.
Teitte sen joka päivä univormussa.
Syystä tai toisesta univormu täytyi ripustaa kaappiin.
Se palvelus, joka teillä ja meillä on verissä,
se ei lähde koskaan. Se on yhä siellä.
Kun olette kisoissa ja yritätte kamppailla mitaleille,
tai pidätte vain hauskaa ja olette perheillenne ylpeydenaihe,
kun se tunne nousee kurkkuun,
kun tekee mieli itkeä,
niin saatana vieköön, itkekää.
Oikeasti.
Pitäkää huolta itsestänne ja toisistanne.
Menen Jenksin taakse. Olen hänen pyörätuolinsa.
Aivan.
Olet ajatellut kaikkea.
Sinun on oltava Jaynen jalkoina. -Ai niin.
Jaynen jalat!
Onneksi Tom ei näy kuvassa.
Häntä ei näy!
Kusen kohta housuihini.
Kuka hitto liiskasi virtsarakkoni?
Viimeisen kerran. Yksi, kaksi, kolme…
Taistellen!
Tämä on tosi noloa!
Vielä kerran?
Viisi minuuttia!
Kun tunnari alkaa soida, voimme aloittaa.
Antakaa palaa. Hyvältä näyttää.
Hiljaisuus.
Alan laskea. Kolme, kaksi…
Tervetuloa, maailma!
…tänne Haagiin.
Tämä on iso tapahtuma. Paljon ihmisiä, useita maita mukana.
Pidämme taistelutahdon korkealla. Joukkue on innoissaan.
Tavoitteena on yhä täydet katsomot.
Avajaiset ovat lauantaina 16. huhtikuuta.
Noin 5 000 istumapaikkaa.
Suunnittelemme upeaa tapahtumaa,
joka toivottavasti tuo Invictus-yhteisön yhteen.
Se on koko jutun ydin. Toivon mukaan kaikki pääsevät mukaan,
ja että saamme viettää yhteisen kisaviikon.
Taisteluihin palaavien jo haavoittuneiden sotilaiden sankaruus -
kuvastaa täydellisesti Invictus-yhteisöä ja sen halua palvella.
Kuolema Ukrainan vapauden puolesta ei ole abstrakti käsite.
Olemme valmiita siihen.
90 % joukkueestani on tällä hetkellä palveluksessa.
Uskon sen olevan mahdollista,
että Ukrainan joukkue on palveluksessa yhä -
Haagin Invictus-kisojen aikaan.
Meillä on neljä tai viisi…
Pommeja. En tiedä, kuuluuko sinne.
Kahden viikon sisällä tiedämme varmaan tarkemmin…
En voi jutella tämän enempää.
Minun on palattava töihini. Olen pian yhteydessä.
Selvä. Voi hyvin, Oksana. Jutellaan pian.
Selvä, jutellaan pian. Kiitos.
Taira on vapaaehtoisena lähellä etulinjaa olevassa sairaalassa.
Hänessä on kiinni kamera, joka dokumentoi hänen työtään.
Nopeasti!
Tuonne…
Mitä seuraavaksi?
Komentaja haluaa sanoa jotain.
Kerro!
Miehiämme tulitettiin juuri tehtaan suunnasta.
Selvä.
Autoille!
Liikettä!
Kiitos, veliseni.
Menkää vain!
Menen sisään.
Sammuta sireeni!
Älä tapata meitä!
Pidän täältä päästä.
Lasketaan tähän…
Ylemmäs!
Jalat!
Ei tässä hätää. Mikä on nimesi?
Minä olen Taira.
Mikä on vointi?
Normaali?
Koeta kestää!
Oletko saanut ruiskeita?
Aja varovaisemmin!
Hyvä.
Varovasti! Hän on yhä piuhoissa kiinni.
Annoin hänelle neliprosenttista deksametasonia.
Nyt röntgenkuviin.
Yksi, kaksi…
Kolme!
Siinä on hyvä olla.
Avomurtuma, vasemmassa jalassa ampumahaava…
Surkea röntgenkuva.
Tämä on selvästi paha tapaus. Varokaa!
Hae paarit!
No niin.
Rauhallisesti! Kaikki hyvin.
Hoidamme kaiken kuntoon.
Ole vahva, kaikki järjestyy.
Hyvä, mikään ei vuoda.
Yksi sormi näyttää puuttuvan.
Puuttuuko sormi? Pikku juttu.
Sellaista sattuu, päivänsäde.
Ei sen niin väliä.
Kunhan elät ja hengität!
Jäänkö minä henkiin? -Toki!
Älä riisu minua, palelee!
En tietenkään, peittelen sinut.
Kuvaatko? Haluan lähettää terveiset läheisilleni…
Toivottavasti Venäjän federaatio luovuttaa aseensa,
tai se kostautuu heille.
Voimme kyllä kuvata, mutten voin jakaa sitä.
Kolmanteenkin on osunut.
Kolmas sairaala, johon on isketty.
Sisään, olkaa hyvät!
Minussa on aina asunut ajatus vapaudesta.
Kotimaamme suojelemisesta,
arvokkuutemme ja rehellisyytemme säilyttämisestä.
Ne ovat tärkeimmät elämääni ohjaavat periaatteet.
Minne olemme matkalla? Kysytäänkö tietä?
Kysytään.
Minne olemme menossa?
Missä loukkaantuneet ovat?
Mistä he ovat?
Sattuu!
Mihin sattuu, murunen?
Jalkoihinko? Varokaa hänen käsiään!
Nopeasti!
Sano, minne…
Saatko pidettyä?
Menkää!
Korkeammalle!
Kyllä.
Kaksiko vain?
Niin.
"Historiaa kirjoittavat voittajat,
mutta jotta voi olla voittaja, kaiken on oltava lopussa oikein."
Elän vain perheelleni.
Teen mitä teen suojellakseni heitä.
Jotta tyttäreni voisi olla turvassa ja voisimme elää mielekästä elämää.
Missä se pikkutyttö on?
Hän on täällä.
Janottaa!
Mitä nyt, kulta?
Janottaa!
Saat pian juotavaa.
Hyvä tyttö!
Mistä saisi vettä?
Hyperventiloi!
Pikkuinen. Älä mene!
Tule takaisin!
Vihaan tätä.
Se poika kuoli.
Se tyttö -
on yhä letkuissa ja saattaa selvitä.
Miksi lasten pitää kärsiä tästä sotkusta?
Sammuta se valo.
Otsalampusta.
Helvetti!
Anteeksi, ei vielä.
Hetkinen, otan hanskan pois ja teen sen itse.
No niin… Yksi!
Hei sitten.
Nähdään! -Toki. Ei jäähyväisiä!
Mene. Ei jäähyväisiä!
Lähdetään. Suljen ikkunan.
Minne matka?
Minnekö? Timbuktuun!
Ei se minulle kuulu, mutta pojat kyselevät.
Ketkä? -Komentokeskus.
Taira on kentällä!
Päästäkää hänet ulos!
16. maaliskuuta 2022 Venäjän joukot vangitsevat Tairan ja hänen kuljettajansa.
Yhteys Tairaan katkeaa.
Tekstitys: Päivi Vuoriaro