INVICTUSSPELEN 2022
Inspelning pågår.
Vi har den nybyggda arenan
till invignings- och avslutningsceremonierna.
Jag hörde att de bygger arenan nu och att det går riktigt bra.
Kaiser Chiefs ska spela.
Vi har också ett samtal med Storbritanniens lag innan.
-Det blir en fin överraskning för dem. -Hoppas de inte hoppas på nån annan.
-De har faktiskt… -Överraskning! De bara: "Vem…"
"Vi hade hoppats på Justin Bieber."
Perfekt. Det ser jag fram emot.
Nästa stora fråga är om deltagarna
är redo för vad som väntar dem i Haag om några veckor.
Ja, ingen press. Jag ser fram emot att höra mer senare.
-Kom igen! -Bra gjort!
Hör på nu. Vi har inga superstjärnor i laget.
Den som tror att den är bättre än nån annan här kan snacka med Jayne.
Det är hon som bestämmer.
Fyra, fem. Fem till!
-Hur ser schemat ut idag? -Bågskytte, rodd, simning.
Sätt fart!
Kom igen, bättre kan du!
Ta det lugnt. Du har gott om tid.
Lägg an bågen. Sikta.
Jisses.
Vart tog den vägen?
Lugna dig. Andas. På tävlingen blir det stort.
STORBRITANNIEN, SÖDRA WALES
Om vi kan applicera det vi lärde oss förra helgen
blir det jättebra. Pressen för laget går bra.
Förhoppningsvis kan vi testa när vi spelar mot Leicester Tigers.
Ha det bra, så ses vi i helgen.
-Ta hand om er. -Hejdå. Tack, Tom.
-Tack, kompis. -Hejdå.
Jag är i sydöstra Spanien och letar hus omkring den vackra kuststaden Mohácar.
DET ÄR BARA VECKOR KVAR TILL SPELEN NÄR JENKS KOLLAPSAR I SITT HEM
HANS FRU JAYNE HITTAR HONOM DET VAR EN ALLVARLIG HJÄRTINFARKT
Allt är suddigt.
Jayne ringde mig den morgonen.
Jenks hade slutat andas, och hans hjärta hade stannat.
Hon fick ge honom HLR i 28 minuter.
STORBRITANNIENS RULLSTOLSRUGBYKAPTEN
Kom igen, vänner. Få den över linjen.
Över linjen!
Kom igen, Dave. Kom igen, Lisa!
JENKS LIGGER PÅ INTENSIVVÅRDSAVDELNINGEN OCH LAGET HAR NU INGEN TRÄNARE
Tom!
-…spela med Jenks, för alla är nya här. -Bollen är där uppe…
-Vi bara pratar om det. -Det var avblåst men du var där inne.
Jenks straffade mig förut…
KANADA, NOVA SCOTIA
Kom in.
TERAPISESSION
-Vill du ha din stol? -Ja.
Bakom hunden.
Åtta hundra sökte till Invictusspelen och de valde 32 personer.
Varför just mig?
Inte vet jag.
Det har varit en resa, och än är den inte över.
Nej, det är den inte.
-Vissa dagar vill man bara gömma sig. -Ja.
Två till tio tusen människor i arenan. Ni måste kommunicera.
Det kan vara mycket mer folk när spelen pågår.
Kanske fyra personer per tavla. Nu övar vi med två per tavla.
Efter min militärtjänst och mitt trauma
är jag orolig för vad som kan hända i folkmassor.
Jag vill inte att nån kommer för nära.
Jag känner att om nåt händer måste man kunna ta sig ut.
Du, Darrell.
Titta på dina skor.
-De är lite för nära. -Ja, jag såg det.
Jag får flashbacks.
Ibland vet jag inte var jag är.
Ta era grejer och ställ er i rad.
Jag har alltid bedövat smärtan med en flaska någonting.
När jag slutade med flaskan visste jag inte att jag kunde idrotta.
Det enda jag kunde var att dricka. Det visste jag hur man gjorde.
Det kommer motgångar, men jag hoppas kunna delta i Invictusspelen.
8 VECKOR TILL SPELEN
Har du gått upp än?
Får du inte i linsen? Var inte som pappa.
Om jag tappade en lins brukade jag slicka på den och sätta tillbaka den.
Jag säger ju att du inte ska bli som jag.
-Det är inte så svårt. -Du klarar det.
Du klarade det! Ja!
Ser du? Hur många fingrar?
Herregud.
Nu måste jag träna. Jag älskar dig.
Korsa armarna över kroppen och byt den översta.
-Hon byter jämt. -En stor stretch över bröstet.
Stå här, det blir bra. Jag lovar att inte smälla till dig.
Du dricker inte. Drick.
Jag tappade den.
Den enarmade bågskytten. Det är jag. En lång, mörk och stilig man med en arm.
-Står du handfallen? -Handfallen? Ja, du vet.
Jag gillar luftfritösen. Jag får låna den när du tröttnar på den.
Jag vill ha dem bruna, inte vita.
-Inte riktigt min färg. -Inte din färg? Vill du ha Justins färg?
Ja, nåt sånt.
-Vart ska du åka nu, Gabe? -Till Invictusspelen.
Prins Harry anordnar dem med jämna mellanrum.
-Jag tävlar i bågskytte, simning och rodd. -Ser man på.
Jag har allt jag kan önska mig.
Utsökt. Jag är mätt.
-På fredag är det den första. Min årsdag. -Just det!
-Då ska vi vara tillsammans. -Ser man på.
Vad gjorde ni när ni fick höra om min olycka?
De ringde, och hon trodde att de skojade.
De sa det en gång till, och hon bara: "Vem är det?"
Sen började hon gråta. Hon sa att hennes…
-Gråter du nästan? -Jag gråter nästan. Herregud.
Hon berättade om din olycka.
Att du hade dött och att de hade fått liv i dig igen.
Sen åkte vi dit för att hälsa på dig.
Jag tänkte att Herren tar hand om dig. Jag började be för dig.
Vi bråkade när jag var ung.
Jag tänkte alltid att det jag gått igenom förbereder mig för det som kommer.
Hela Invictusprocessen är tuff. Jag satsar all energi på en kroppsdel.
Vad händer med resten?
Alla gamla minnen kommer tillbaka och man tänker på allt smärtsamt.
Smärtan är det enda man känner.
Det är riktiga trauman… Vissa saker som har hänt mig.
Jag har ingen kontroll över livet. Jag är mitt i en stor storm.
Jag såg det alltid som att jag var i stormens öga.
Det har alltid stormat.
Det har jag aldrig berättat.
UKRAINA, KIEV
I Voronezh Oblast nära den ukrainska gränsen
finns ett fältläger med tjetjenskryska beväpnade vakter.
En kolonn på 3,5 km rör sig motvägspärrarna från Ryssland.
Så är det.
Tur att jag inte slösade pengar på civila kläder.
Folk är väldigt spända på
vad som ska hända de kommande timmarna och dagarna.
De ryska soldaterna och stridsvagnarna samlas vid gränsen,
och invånarna oroar sig.
De ukrainare som kan flyr västerut för att söka skydd.
Tiotusentals har gått över gränsen till fem länder…
-Du har färgat dig i pannan också. -Det är ett trendigt födelsemärke.
Vad fint.
Då går vi. Gå, gå, gå!
I den sorgsna meningslöshet som väller ut över den sista korsningen,
går själen i sank.
Vinterns sista genomskinliga dag…
…när snön smälter och de blodiga resterna avslöjas.
Den fullskaliga tragedin har blottats nu.
Jag följer livets väg till denna korsning än en gång.
Jag andas in doften, blundar
och känner dem som gick över tröskeln ända fram till stupets brant.
En begäran har mottagits från president Vladimir Putin
om att använda ryska militärer utanför den ryska federationens gränser.
Vart ska jag gå? Min son är på jobbet. Vart ska jag fly?
Tåget till Mariupol avgår om tio minuter…
Ryska stridstrupper går ikväll fram mot Ukrainas huvudstad Kiev.
Anfallet började innan gryningen med luftangrepp och bombningar.
Senare gick soldater in med stridsvagnar.
Enligt ukrainska myndigheter är ryska fallskärmsjägare framme vid staden.
Därifrån…
Rysslands president Putin har förklarat en militär operation mot Ukraina.
Vår utrikeskorrespondent berättar mer.
Ryska lastbilar har korsat gränsen till Ukraina.
Både missil- och bombanfall har utförts.
Här i Kiev hörde vi flera explosioner i natt,
och nu hör vi också luftangreppslarmet…
Ryssland har invaderat Ukraina med full kraft
och förklarat krig i Europa.
Angreppen fördöms från världens alla håll.
STORBRITANNIEN, NOTTINGHAMSHIRE
4 VECKOR TILL SPELEN
HARVEY, TOMS SON
-Pappa är jättebra på det. -Är han?
-Jag förstår att han är kapten. -Varför tror du att han är kapten?
-Han är så bra och snabb… -Heja Storbritannien!
Allt sånt.
Harvey är glad att jag är kapten,
men nu när Jenks inte är med är det mycket mer stressigt.
Heja Storbritannien!
STORBRITANNIEN SPELAR SIN FÖRSTA MATCH UTAN TRÄNAREN JENKS
Så där ja. Tack.
Jag tror att vi vinner.
Överlägset.
Jag tror att man växer in i rollen.
Så när spelen väl går av stapeln
hoppas jag att jag har bättre självförtroende.
Stanna där.
Slappna av!
Åh nej.
-På honom. -Tom!
Tom!
Snyggt jobbat!
Pappa fick poäng.
Kom in direkt!
Dave, titta upp! Tom!
Jag hör er inte prata. Vi måste kommunicera.
Vi måste prata med varandra.
Heja Storbritannien!
Plocka upp dem.
På dem med en gång. Ge dem ingen tid.
Leif!
Precis! Byt!
Jobba på.
Till höger, Joe!
Prata med varandra.
Russ! Kel!
Ja, Dan. Pressa.
Tom!
För i helvete.
Hur ska du förklara det här för dina vänner, Harvey?
Ingen aning.
Vi behöver mer lugn runt bollen.
De sista två minuterna… Vi har lite kommunikationsproblem.
Vi pratar inte tillräckligt. Vi måste prata.
Nu beger vi oss till löparbanan för IT7 200 meter.
Färdiga!
Han har ramlat och han ligger kvar.
Han kastar. Det är plågsamt nära.
Det är en sån där dag då bollen bara inte vill.
Vi vet hur mörkt det kan bli, och hur mörkt det har varit för vissa…
Ett steg framåt, tre steg tillbaka.
Utanför tavlan.
Men ju mer de kämpar på,
desto fler av dem kommer igenom skyttegraven de satt fast i.
De tänker inte på det förflutna utan på framtiden.
Den effekten sprids som ringar på vattnet till familjen och deras omgivningar.
Det är det vi är ute efter.
Man ser Invictusspelens anda när hon hejar fram sin rival till väggen.
Och han går över mållinjen. Otroligt. Han bara vägrade att ge upp.
Innan Invictusspelen vill jag besöka mitt barndomshem igen
för att återuppleva mitt förflutna.
Så att jag kan förbereda mig för framtiden.
Så mycket tid jag tillbringade här.
När jag växte upp var jag trygg i mitt kvarter.
Jag kunde reglerna och hängde med där.
Det var i hemmet jag var rädd. Där var det alltid nåt på gång.
Här bodde jag som barn. Där är våra gamla sängar.
De stod i garaget och de har slängt dem här. Våra sängar.
Jag var väl 11, 12 år gammal. Mamma hade haft en kille i många år.
Han skällde på mig och min bror och skrek att vi måste sova nu.
Och jag antar att vi låg och snackade.
Han kom ut ur mammas rum och sa att han skulle slå mig
och höll på och hotade mig.
Han sa: "Jag ska strypa dig."
Jag sa: "Det gör du aldrig", och då ströp han mig.
Han satte händerna runt min hals och min brorsa satt och såg på.
Här stod min säng, här låg jag. James satt här och ströp mig.
Till slut släppte han mig, och sprang ut till bilen.
Jag såg mamma springa ut efter honom.
Jag grät och försökte hantera det, och ser det. Det sätter spår i huvudet.
Okej, jag fattar. Jag vänder mig inte till dig någonsin. Jag är ensam.
Här var det en hall.
Där höll hon och Chris fast mig medan de tände tändstickor.
Ja.
Jag brukade bli slagen som fan här.
Jag ursäktar ingenting, men mamma var ung.
Hon var väldigt barnslig av sig, och Gabe var…
…Gabe.
Gabe höll jämt på med skit.
Det är ingen ursäkt, för det var barnmisshandel.
Det var barnmisshandel. Vi blev slagna allihopa.
När flottan kom, visste jag inget om dem. Jag visste att jag inte ville stanna här.
Jag tog värvning i flottan i maj 2004, när jag gick ur skolan.
De frågade vad jag ville bli, och jag sa: "Vilka åker först?"
Varje gång jag ville gör nåt sa mamma: "Nej, det får du inte."
Hon sa till alla att jag var problembarn. Det påverkar mitt liv än idag.
Om nåt inte funkar testar jag nåt annat. Jag ger aldrig upp.
Alla går igenom sitt. Jag lärde mig saker av det här.
Det dödade mig inte. Om jag blev sårad så läkte jag.
Jag har sett folk som inte kan göra nåt utan hjälp.
Om jag inte hade gått igenom det här hade jag inte fattat folk som gråter
för sexuella trauman och sånt.
Om jag inte hade gått igenom det här hade jag inte vetat vad jag vet.
Det är så mycket skit som folk inte vet…
Vad som händer i livet och hur det påverkar…
Jag har drömt i många år om att komma hit och hjälpa den här platsen.
Jag har kämpat länge.
Varför?
Jösses.
Min dotter vet om vissa saker som har hänt mig,
men hon vet ingenting om de sexuella övergreppen
och hon vet ingenting om det riktigt traumatiska.
Jag vill inte ge henne så tunga grejer.
Jag minns en uppgift vi hade i femman.
"Vad vill du bli när du blir stor?" Jag minns det så tydligt än idag.
Jag skrev: "Jag vill bli bättre än mina föräldrar."
Det var allt jag ville bli när jag blev stor.
STORBRITANNIEN, LONDON
Vi kommer till Ukraina, men vi stöttar dem så klart fullt ut.
Oksana, Richard och jag ska träffas på Zoom
så snart som möjligt så att vi kan stötta dem.
Du får räkna med att säkerheten kommer att bli tydligare än du är van med.
Haag har varit jättebra,
men de här spelen tar upp nästan hela landets kapacitet.
Vi skulle få med oss Haag online.
Om allt går enligt planerna och som det ska,
så har vi Zuiderpark full av publik och spänd atmosfär.
NEDERLÄNDERNA, HAAG
Vi är i god form och glada att välkomna laget nästa vecka.
Hela Haag ska målas i gult och svart.
Här är deltagarområdet och ingången de går in genom.
På arenan finns ett uppvärmningstält.
Vad kul det ska bli att träffas på riktigt om några veckor.
-Ställ champagnen på kylning. Vi kommer. -Det gör vi.
3 VECKOR TILL SPELEN
STORBRITANNIEN, SÖDRA WALES
FN:s säkerhetsråd har röstat om en resolution
som kräver att Ryssland upphör sitt anfall.
Jag är tyvärr inte med, på grund av att jag dog.
Så enkelt är det. Det finns inget finare sätt att säga det.
Jag var död i 27 minuter.
Om det inte vore för min fru skulle jag inte sitta här idag.
Ja.
Vilket skräp om ett ljus i tunnelns slut. Vem sjutton ser ett ljus i en tunnel?
Det var fasen inget där när jag kom dit. Det var mörkt hela vägen.
Nej, det hade varit fint att vara med.
Att hjälpa dem lite mer. Men sånt är livet.
Eller inte, som det kan vara.
Jag vill inte säga att de är mitt bästa lag nånsin.
Men på grund av deras attityd till spelen och hur mycket de anstränger sig…
-De har gett 120 procent hela tiden. -Man kan inte ge 120 procent.
-Man kan bara ge 100 procent. -Okej.
-Hur är det, Thomas? -Bra, själv?
Jag håller på att gå under av stressen här i sängen.
-Hur går det? Har ni några problem? -Nej, jag tror…
Det är klart att alla vill att du och Jayne ska komma tillbaka.
Tack för ditt stöd som kapten. Det är större än klubben.
Det här är paralympisk nivå, det här.
Tack.
Oroar du dig för att vara kapten i spelen? Du har verkligen gjort ett bra jobb.
Jag hoppas att det inte blir stressigare nu fram till spelen.
-Bara om du kommer. -Det kan jag.
-Kämpa på. Tack, kompis. -Tack.
-Ta hand om dig. -Tack. Hej.
Hej.
SYDKOREA. SEOUL
Jag är på väg till Chung-Angs tekniska högskola.
De utvecklar nya protetiska armar som är känsliga för beröring och värme,
och har bett om min hjälp.
Som deltagare i Koreas första Invictusspel
får jag träffa massor av människor, och det gör mig mer optimistisk.
Först ska vi kolla att impulserna fungerar som de ska.
Jag är mer positiv, inte bara psykiskt. Jag har blivit friskare fysiskt också.
Idrotten har haft en väldigt bra effekt på båda delarna.
Lägg ner ägget och krossa det med protesen.
Och säg: "Inga gränser. Heja Korea!"
"Heja Korea."
-Inga gränser. -Nej, vänta!
När jag säger "börja".
Okej, nu kan du börja.
Inga gränser. Heja Korea!
Jag har en liten dotter.
Vi går över här…
Narin, kan du stänga av den här?
När hon var mindre var hon inte så nyfiken på mina armar.
Men när hon såg sina vänners föräldrar frågade hon:
"Ska de växa tillbaka?"
Mitt mål är att leva ett liv så att hon inte skäms för mig.
Jag är rädd att hon ska bli mobbad eller utfryst.
Jag hoppas att Invictusspelen blir en möjlighet
för henne att prata öppet om mig. Ja, just det.
DANMARK, VEJEN
Det sista steget i programmet kan vara svårt.
Nå, killar. Är ni klara?
Mitt största hopp för laget
är att de inser att de inte mår lika dåligt som de mådde förr.
Vi håller oss på den här vägen. Den går rakt hela vägen.
Min PTSD-diagnos är en del av mitt liv,
men de flesta dagar har jag lärt mig att leva med den.
Men det kommer fortfarande dagar då jag får flashbacks och så.
Det är inte bara en dag.
Det kan vara två, tre eller fyra dagar i rad.
I början kunde jag inte ha mina döttrar mer än en eller två timmar.
Jag fick ofta ringa deras mamma och hitta på nån ursäkt.
Pappa måste åka.
Jag ser det i mina ögon.
Jag ler, men det finns inget bakom leendet.
Jag vill vara en pappa som leker och busar med barnen.
Spelar fotboll eller lär dem att cykla.
Hej.
-Hej, Havanna. -Hej, pappa.
-Vad har du…? -Tränar du fortfarande?
Ja, jag tränar fortfarande.
-Minns du att jag skulle cykla? -Ja.
Mamma sa att du och Antonia har börjat lära er att cykla.
-Varför har du krona på huvudet? -För att jag är en kunglig prinsessa.
Har du varit kunglig prinsessa?
-Kolla. -Du är så fin, min skatt.
Kom och säg hej till pappa så hjälper jag dig sen.
-Vi ses, pappa. -Vi ses, min skatt.
Vi ses, min skatt.
Hejdå.
Så idag ska vi se tillbaka på den här perioden
och hur det har gått.
För mig har det varit en större kamp än jag hade trott.
Men jag räknar med att alla här ska stötta mig.
Och mina vänner också.
När jag tänker på hur Kasper var när han kom till den här ön
och ser hur du har utvecklats sedan dess…
Jag vet inte vad du har gjort, men det har fungerat.
Verkligen.
Tack för er ärlighet.
Det här med att stötta varandra är sinnessjukt viktigt.
Det är förjävla lätt, när man har press på sig,
att låta frustrationen gå ut över andra.
Vuxna hjälper varandra.
Fan vad stolt jag är över er.
Ni har kommit jättelångt.
Jag är här.
Det är fan inte lätt.
Vad ska jag göra?
För i helvete, ger er själva en klapp på axeln, vänner.
Det här är sjukt.
Vi avslutar med ett stridsrop. Hoppas de inte dukat av nattamaten.
Ett, två, tre: "Kom igen, Vikingar!"
2 VECKOR TILL SPELEN
Vågar man fråga hur moralen är?
Urkass.
Det här är ert sista träningsläger. Det är sista gången ni träffas.
Ja, det är fantastiskt att vara ihop
och sätta allt på plats innan vi krossar i spelen.
-Hur känns det? Är ni spända? Nervösa? -Ja, både spända och nervösa.
Det har varit en lång väg hit, men vilket otroligt lag vi har.
Tom, jag har förföljt dig också, så klart, för jag älskar killar som du.
Tänker du träna armarna på gymmet nu innan spelen, eller inte?
Nej.
Det behövs inte.
Tack ska ni ha för allt ert hårda arbete.
Ni gjorde det i era uniformer.
Nu har ni av olika skäl lagt uniformerna på hyllan.
Men militärtjänsten ni…vi har i blodet lämnar aldrig kroppen. Den har vi.
När ni går ut och spöar motståndare, och försöker få medaljer,
eller bara har kul och gör era familjer stolta…
När ni känner känslan i halsen av att ni kanske snart börjar gråta…
Gråt bara, för fan. Det menar jag.
Ta hand om er. Ta hand om varandra.
Jag går bakom Jenks som hans rullstol.
Du har tänkt på det.
-Du får stå och vara Jaynes ben. -Okej.
Jaynes ben!
Vad bra att Tom inte syns på den bilden.
Han är inte där.
Jag pissar snart på mig.
Vem fan tryckte på min blåsa?
Sista gången. Ett, två, tre…
Kämpa!
-Vad pinsamt. -En gång till?
Fem minuter!
När vi hör musiken betyder det att vi kan börja.
Sätt igång. Det ser bra ut.
Tyst på golvet.
Jag räknar. Tre, två…
Välkomna världen.
Hit till Haag.
Det är ett stort evenemang med många människor och länder.
Moralen är hög och laget är väldigt entusiastiskt.
Vi planerar fortfarande en full publik.
Invigningen är lördagen 16 april.
Vi har 5 000 åskådarplatser. Det blir en enastående show.
Den ska föra oss närmre varandra, för det är det Invictus handlar om.
Vi hoppas att alla kan komma och att vi kan träffas för spelen.
Att skadade hjältar och hjältinnor kämpar vidare
är det mest fantastiska exemplet på Invictus- och tjänstgöringsandan.
Att dö för friheten i Ukraina är inget abstrakt för oss.
Vi är redo att göra det.
90 procent av mitt lag är i aktiv militärtjänst av något slag.
Jag tror att det finns en möjlighet
att det ukrainska laget fortfarande är i aktiv strid
när Invictusspelen går av stapeln i Haag.
Det är fyra till fem…
Det är bomber. Hör ni?
Jag tror att om två veckor vet vi precis vad…
Jag kan inte fortsätta.
Jag måste jobba igen. Jag kontaktar er.
-Okej, lycka till Oksana. Vi hörs. -Ja, vi hörs. Tack.
UKRAINA, MARIUPOL
TAIRA ARBETAR SOM FRIVILLIG PÅ ETT SJUKHUS NÄRA FRONTEN
HON BÄR EN KAMERA FÖR ATT DOKUMENTERA SITT ARBETE
Kom igen!
Där borta…
Vad nu?
Befälhavaren vill säga nåt. Vad är det?
Våra trupper har blivit beskjutna från fabriken där borta.
Uppfattat.
Till bilarna!
Rör på påkarna!
Tack, broder.
Kom igen!
Jag går in.
Stäng av sirenen!
Få oss inte skjutna!
Jag har honom.
Lägg honom här.
Lyft honom.
Benen!
Det kommer att bli bra. Vad heter du?
Jag heter Taira.
Det ska bli så jävla bra.
Hur mår du nu? Normalt?
Kom igen!
Har du fått några injektioner?
Kör försiktigare!
Bra.
Försiktigt. Han har slangar i sig.
Jag har gett honom 4% dexametason.
Nu till röntgen…
Ett, två…
Tre!
Skönt och bekvämt.
Kombinerad fraktur, skottskada i vänster ben…
Vilken jävla röntgenbild.
Det är helt klart dåligt. Akta er.
Hämta båren!
Okej.
Lugn! Allt är bra.
Vi ska göra allt vi kan.
Var stark, allt kommer att bli som vanligt.
Bra, inget läcker.
-Ett finger verkar saknas. -Ett finger? Det spelar ingen roll.
Sånt som händer, sötnos.
Det spelar ingen roll. Bara lev och andas!
-Ska jag leva? -Javisst.
-Klä inte av mig, jag fryser. -Nej, jag ska stoppa om dig.
Filmar du? Jag vill hälsa mina närmsta…
Vi hoppas Ryssland lägger ner vapnen, annars får de med mig att göra.
Vi kan filma men inte ladda upp.
Ett tredje har träffats.
Ett tredje sjukhus har bombats.
Kom in, är ni snälla!
Tanken på frihet har alltid funnits i mig.
Att försvara vårt hemland…
…bevara vår heder och sprida sanningen.
De principerna vägleder mig i livet mer än något annat.
-Vart ska vi? Ska vi fråga om vägen? -Ja.
Vart ska vi? Var är de skadade?
Var kommer de ifrån?
Det gör ont!
Var gör det ont, lilla sötnos?
I benen? Akta hennes arm.
Skynda er nu,
Säg vart vi ska.
Vet du?
Kom igen!
-Högre! -Ja.
-Bara de två? -Ja.
Historien skrivs av vinnarna.
Men för att man ska vinna måste allt gå som det ska.
Jag lever bara för min familj.
Jag gör det jag gör för att skydda dem.
För att skydda min dotter och så att vi kan få en meningsfull framtid.
-Var är den lilla flickan? -Hon är här.
Jag vill dricka!
-Vad är det, gumman? -Jag vill dricka!
Du ska få dricka, vännen.
Vilken duktig tjej.
Var finns lite vatten?
Hyperventilera.
Lillan. Stanna hos mig.
Kom tillbaka till mig.
Fan, jag står inte ut.
Pojken dog.
Flickan…
Hon har fortfarande slangar i sig. Hon kan överleva.
Varför finns det barn i den här hemska soppan?
Släck lampan där, är du snäll.
Ficklampan.
Fan.
Inte än.
Vänta. Jag tar av mig handskarna så gör jag det själv.
Kolla här… En.
Hejdå, gubben.
-Vi ses senare! -Visst. Inga farväl!
Just det. Inga farväl.
Då åker vi. Stäng fönstret.
-Vart ska ni? -Vart vi ska? Vi ska till Timbuktu.
Det intresserar mig inte, men grabbarna undrar.
-Vilka? -Kontrollrummet.
-Taira på fältet. -Släpp ut henne.
DEN 16 MARS 2022 TILLFÅNGATAS TAIRA OCH HENNES CHAUFFÖR AV RYSKA TRUPPER
INGEN HAR LÄNGRE KONTAKT MED HENNE
Undertexter: Sara Palmer