Laitetaan lisää puita.
Tuossa taitaa olla hyvä paikka.
Niin.
Varovasti. -Hyvältä näyttää.
Tämä tarina ei koske minua.
Tämä koskee kadonnutta lasta, minun lastani.
Olen etsinyt häntä koko ikäni.
En tiennyt, mitä hänelle tapahtui.
Hän vain katosi.
Matka on ollut pitkä ja vaikea.
Tyttäreni tapaus ei jäänyt ratkomatta, vaan sitä ei tutkittu alkuunkaan.
Se raivostutti minua.
Viha on yllyke.
Minun oli aivan pakko löytää lapseni elossa.
Kulkisin vaikka maailman ääriin.
Vihan voimin jaksaa raataa.
Se ei kaipaa ruokaa saati unta.
Voi siihen kuollakin. Jos jotain pitää tehdä, kannattaa vihastua.
Aion hankkia vastauksen.
Löydän tyttäreni.
Saat sen tuhman.
Käykö? -Käy.
Olen valmis.
Tapasin Edin vuonna -91 vanhanaikaisesti baarissa.
Cathylla oli yllään hoitajan asu. Hän työskenteli New Orleansin sairaalassa.
Hän lähti baarista, emmekä uskoneet tapaavamme enää.
Kolme päivää myöhemmin törmäsimme taas emmekä erkaantuneet sittemmin.
Hän otti loparit, vuokrasi perävaunun, lastasi sinne kamansa ja koiransa -
sekä ajoi New Orleansista tänne Massachusettsiin.
Matkan varrella pysähdyimme Virginian yliopiston kappeliin.
Avioiduimme kymmenen viikon tapailun jälkeen.
Siitä on 32 vuotta.
Aviota oli kestänyt noin kuukauden, kun Cathy kertoi olevansa äiti.
Hän oli antanut lapsen adoptioon.
Tekoseni on raastanut sydäntäni koko ikäni.
Annoin näin käydä tytölleni ja itselleni.
Hän oli suloisin näkemäni vauva. Äärimmäisen kalju, kauniit silmät.
Olin vasta 16-vuotias, kun synnytin tyttäreni vuonna 1974.
Minulle alkoi valjeta, että joutuisin vaihtamaan hänelle vaipat.
Opettaisin hänet syömään.
Jouduin tekemään aikuisten juttuja, joiden osaamista epäilin.
Olin haavoittuvainen.
Äitini piti minulle puhuttelun: "Sinun on annettava tyttö adoptioon.
Et pysty huolehtimaan vauvasta. Et tiedä mitä teet."
Miten osoittaisin ansaitsevani lapseni?
Minut suostuteltiin.
Tyttöni pääsisi vanhemmista parhaimmille, kunhan luopuisin hänestä vauvaiässä.
Päätin auttaa häntä edes tuolla keinolla.
Sen hän ansaitsi.
Minä vain luovutin ohjat.
Päästin tyttäreni Virginian Norfolkin adoptiojärjestelmään,
jotta hän saisi paremman elämän.
Hän oli vasta yhdeksänkuinen.
Hän on aina ollut mietteissäni halki elämäni.
Adoptio oli suljettu.
En tiedä, mitä tytölleni tapahtui. Hän ei koskaan etsinyt minua.
Sain kirjeen adoptiotoimistosta 35 vuotta myöhemmin, vuonna 2010.
Luulin kirjeessä kerrottavan, että tyttäreni etsi minua.
Ajattelin innoissani, että nyt se tapahtuu.
HENKILÖPALVELUT
Kävikin ilmi, että tyttäreni katosi 21 vuotta sitten -
vuonna 1989, kun hän oli 14-vuotias.
Sain kuulla, että maissipellon liepeiltä oli löydetty tunnistamaton ruumis.
Ehkä tyttäreni ruumis.
Silloin minulla löi tyhjää.
Adoptiotoimisto ilmoitti heti,
että etsivä oli kysynyt heiltä tunnistamattomasta ruumiista.
Poliisi tarvitsi DNA:tani avuksi tunnistamiseen.
KOOSTETAAN DNA-PROFIILI
Annoin siis heille DNA:tani.
Minun käskettiin odotella jonkin aikaa.
Olin neuvoton.
Kun minut löydettiin, katoamisesta oli 21 vuotta.
En jaksanut odottaa sen vahvistamista, että jäännökset kuuluivat tyttärelleni.
Niinpä otin yhteyttä poliisiin ja adoptiotoimistoon.
Minulle ei kerrottu, mikä oli tyttöni uusi nimi ja mistä hän katosi.
Adoptioon luovuttaneella ei ole oikeuksia. En voinut väittää häntä tyttärekseni.
Minulla ei ollut siihen oikeutta.
Siksi tuumin, että otan tyttärestäni selvää itse.
Tiesin vain tyttäreni syntymäpäivän. Tuumin Eddielle näin.
"Etsi tietokoneella kadonnutta lasta, jolla on suunnilleen sama syntymäaika."
Olin tuskin selannut kymmentä minuuttiakaan,
kun löysin samanikäisen kadonneen.
Kesäkuun 23. päivä 1974.
Tuo tyttö oli ensimmäisenä kadonneiden listalla -
Michiganin osavaltionpoliisin sivuilla.
Annoin hänelle nimeksi Alexis Miranda Badger.
Uudeksi nimeksi oli annettu Aundria Michelle Bowman.
KATOSI HAMILTONISSA
Hän asui Michiganin Hamiltonissa.
MAALISKUUSSA 1989
KADONNUT JA VAARASSA
Sitä tyttöä katsellessani en ollut tunnistaa häntä.
Vauvan minä muistan.
Sitten aloin katsoa tytön silmiä.
Tyttö muistutti minua. Hän oli minun pikkutyttöni.
Yritin etsiä häntä internetistä.
En löytänyt tyttöä enkä adoptiovanhempia mistään.
En mitään.
Niinpä perustin Facebookiin sivun nimeltä "Etsikää Aundria M. Bowman".
Tiesin, että samaa lukiota käyneet tapaavat etsiskellä toisiaan.
Hihat heilumaan.
Miksei tämä lataa?
Ensi alkuun en tajunnut tietokoneiden päälle.
"Tervetuloa, jäsenet.
Kaikki Aundrian läheiset ystävät, kuulisimme teistä mieluusti.
Olkaa hyvät ja lähettäkää yksityisviesti tämän samaisen sivun kautta, kiitos."
ETSIKÄÄ AUNDRIA M. BOWMAN
Yhtäkkiä alkoi tapahtua.
MUISTAN TYTTÄRESI HYVIN.
HEI, OLEN JOHN.
TUNSIN TYTTÄRESI.
AUNDRIA OLI BÄNDITUNNILLA
KULJIMME SAMALLA KOULUBUSSILLA.
MIETIN AINA, MISSÄ HÄN ON
Otin yhteyttä heti.
AUNDRIAN SUKULAINEN
Annoin Cathylle lisätietoja.
Aundrian adoptoivat Brenda ja Dennis Bowman.
Perheemme ihastui häneen ikihyviksi.
Brenda on mieheni serkku.
Kävimme samaa koulua Michiganin Muskegonissa.
Brenda oli hiljaisenpuoleinen.
BRENDAN SERKKU
Hän viihtyi yksin.
Brenda ja Dennis tutustuivat lukiossa.
He rakastuivat toisiinsa.
Dennis oli Brendan eka poikaystävä.
Niinpä. Kun Brenda valmistui lukiosta, Dennis oli laivastossa siihen aikaan.
Ennen palvelukseen astumistani sanoin Brendalle näin.
Tutustuimme vuotta aiemmin.
"Kun lähden alokasleiriltä -
ja pääsen kotiin lomille, tuletko vaimokseni?"
Tiesin hänen olevan se oikea heti tutustuessamme.
Menimme naimisiin vuonna -71.
Dennisin palveluspaikka oli San Diego. Asuimme siellä kuusi kuukautta.
Sain päättää sijoituspaikkani. Tulimme Virginian Norfolkiin.
He yrittivät perustaa perheen.
Tuolloin sain kuulla, että minulla oli tuplakohtu.
"On todennäköistä, ettet tule raskaaksi."
Silloin haimme adoptiota.
Meiltä kesti…
En muista montako vuotta.
Sosiaalityöntekijä soitti eräänä aamuna: "Meillä on teille viisikuinen vauva."
Sitten hän soitti ja sanoi erehtyneensä.
Kysyin, ettemmekö saakaan vauvaa. "Hän onkin kymmenkuinen."
Adoptoimme Aundrian.
Adoption ihme paransi lapsettomuuteni.
Aundria oli aina isin tyttö.
Hän oli kaikkein suloisin lapsonen.
Aundria oli herttainen pikkutyttö.
Jumalan lahja tuolle perheelle, joka ei kyennyt saamaan lapsia.
Lopulta Brenda ja Dennis palasivat Virginiasta Michiganin länsipuolelle.
Hamilton on pienehkö yhteisö.
Uninen kylä.
VÄKILUKU: 3 620
Lähellä Hollandia.
HOLLAND VÄKILUKU: 34 024
Hamilton on rauhaisa.
AUNDRIAN YSTÄVÄ
Siellä oli bensa-asema, rutkasti kirkkoja, koulu ja sekatavarakauppa.
Sellainen oli entisajan Hamilton.
Pikkukylän hiljaiseloa.
AUNDRIAN YSTÄVÄ
Kirkossa oli pakko käydä.
Jos poikkesi normista, sai osakseen kieroja katseita.
Brenda ja Denny menivät kirkkoon sunnuntaisin.
Molemmat olivat pyhäkoulun opettajia.
He halusivat kasvattaa perhettään.
Vuosia myöhemmin olin pitkään kipeänä.
Töistä tultuaan Denny nakkasi minulle raskaustestin.
Tuhahdin, että meillähän on 13-vuotias ottotyttö.
Nousin keskellä yötä ja kokeilin piruuttani.
Sitten haukoin henkeäni.
Elettiin isänpäivän viikonloppua. Huikkasin sängyssä: "Herätys, isi!"
Aundria oli riemuissaan, kun Vanessa syntyi.
Ihanaa, nyt heillä oli perhe.
Vuonna 1989 Aundria kävi lukiota.
Lukiomme oli pikkuinen.
Kaikki tunsivat toisensa.
Siellä oli urheilijoita ja hengellisiä.
Oli pilvenpolttajia ja syrjittyjä mitättömyyksiä.
Sivuun sysättyjä.
AUNDRIAN YSTÄVÄ
Karseita 80-luvun kampauksia.
Tapasin pestä tukkani illalla.
Sitten piti laittaa hiussuihketta. Tukkaa tupeerattiin ja kiharrettiin.
Ralli toistui seuraavana aamuna.
Meillä oli aivan valtavat hiuspehkot.
Aundria oli tosi kiva.
Kuuntelimme hänen makkarissaan Cyndi Lauperia ja Madonnaa.
Silloin tekee mieli laittaa lisää ääntä ja ruveta tanssahtelemaan.
Lauloimme "Girls Just Want to Have Funia".
Aundria oli meneväinen.
Enimmäkseen hän halusi olla toisten seurassa.
Hän oli hassu.
Me kaksi hengailimme koulussa.
Muistan hänen hymynsä.
Hän yritti kovasti miellyttää muita.
Hän muuntautui seuralaisensa mieliksi kuin mikäkin kameleontti.
Siitä saattoi koitua harmeja tietyissä ihmissuhteissa.
Aundria yritti tulla juttuun.
Hän muutti käytöstään ja puheitaan muistuttaakseen kutakin seuralaistaan.
Hän halusi kuulua joukkoon kuten kuka tahansa teini.
Hän oli mielestäni normaali teini-ikäinen.
Aundria menestyi koulussa kehnosti ja väitti opettajille vastaan toisinaan.
Hän oli tuiki tavallinen teini.
Kun Aundria täytti noin kolmetoista,
hän muuttui kuin taikaiskusta.
Yhtäkkiä hän alkoi karkailla kotoa.
Hän sai huumeita koulussa.
Hän näpisteli ja valehteli.
Kerran hän suuttui vaimolleni ja löi nyrkkinsä ulko-oven ikkunaruudusta.
Veimme häntä neuvontaan ynnä muuhun.
Kun Aundria katosi… -Niin?
Mitä muistat siltä päivältä?
Denny oli vienyt hänet koulun bändijuttuun sinä aamuna.
Denny haki hänet kotiin.
Aundria oli vaitonainen seurassamme.
Sitten lähdin Lincolnshireen kakkostyövuoroon.
Panimme vauvan kapaloihin ja otimme mukaamme,
jottei Aundria luistaisi läksyjenteosta vauvan vahtimisen verukkeella.
Denny vei minut töihin.
Kun tulin kotiin, kävelin etuovesta sisään.
Ovi ei ollut lukossa.
Laskin vauvan sohvalle.
Menin yläkertaan.
Huhuilin Aundriaa.
Kamarimme lukittu ovi oli mäiskitty auki.
Meillä oli kantokasseja yöreissuja varten. Yksi niistä oli kadonnut.
Olimme saaneet veronpalautusta.
Osa oli pankissa, ja pidimme käteistä kuoressa.
Denny piti kuorta lipastossaan.
Aundria vei sen.
Hän otti vauvan säästöpossusta kaikki vaihtorahat.
Sekä violetin takkinsa.
Soitin poliisille saman tien ja kerroin lapseni kadonneen.
Poliisit tulivat taloomme ja kuuntelivat ilmoituksemme.
Hän oli poissa.
SERIFFIN YHTEENVETO
TYTTÖ OLI POISSA. VIETY MUUN MUASSA SATA DOLLARIA
Aundria katosi.
ALLEGANIN SYYTTÄJÄ
Ihmiset etsivät häntä.
Jahti vain jatkui.
Lainailimme autoja -
ja ajoimme Hollandissa yöllä, jottei Aundria tuntisi autojamme.
Kerrottiin, että Aundria oli nähty Hollandissa ja sen lähitienoilla.
Vihjeiden mukaan hänet oli nähty rullaluistelukaukalolla ja ruokakaupoissa.
Perhetuttu oli nähnyt hänet kassajonossa.
Tukka oli kuulemma valkaistu,
ja Aundria vaikutti olevan mahdollisesti raskaana.
Hänen kerrottiin työskentelevän aikuisviihteen parissa Indianassa.
TANSSITYTTÖJÄ
Kuulin Aundrian karanneen rekkapysäkiltä. Hän nousi rekkamiehen kyytiin.
REKKAPYSÄKKI
Hän muutti jonnekin muualle.
Karkaaminen oli virallistunut.
Mitään johtolankoja ei ollut.
Hallussa ei ollut minkäänlaisia tietoja, joiden perusteella etsiä.
Etsinnät tyssäsivät.
Kun pääsin töistä noin puoli kahdeltatoista,
kuljin kaduilla Aundriaa etsien.
Lopulta Denny totesi: "Anna olla.
Sinulla on vauva kotona. Sinun täytyy lopettaa."
Olimme kaksi surevaa vanhempaa, ja tyttäremme oli kadoksissa.
Aundria katosi tyystin.
Hän vain hävisi.
Suunnilleen tuollaisena näin hänet viimeksi.
Tosi söpö, jestas miten kauniit silmät.
Kaipaan tuota pikkutyttöä.
Olin itsekin karkuteillä Alexisin syntyessä.
Äitini oli kovakourainen. Hän pieksi minua liian usein.
Väsyin siihen pahoinpitelyyn.
Karkasin New Orleansiin pelkät vaatteeni mukanani.
Olin 14-vuotias.
Tulin raskaaksi noin vuotta myöhemmin.
Alexis oli 14-vuotias, kun hän karkasi.
Karkulaiset nähdään ongelmanuorina.
Karanneita nuoria ei viitsitä etsiä.
Ei minuakaan.
Tiesinkin, ettei poliisi ollut etsinyt tyttöäni 80-luvulla.
Tapaus sössittiin vuosia sitten.
Kalifornialainen verkkoetsivä sai poliisin tutkimaan Alexisin tapausta vuonna 2010.
Siis 20 vuotta jälkeenpäin.
Carl muutti kaiken.
Aloin uppoutua katoamistapauksiin vuonna 2009.
Websleuths-sivustolla käsiteltiin ratkomattomia mysteerejä.
Sinne oli koottu eritoten tunnistamattomien uhrien tapauksia.
Amatööridekkarit tekivät verkossa yhteistyötä ratkoakseen juttuja.
Aloin työstää juttua.
Sellaisilla verkkosivuilla, joille on listattu kadonneita,
ei ole kovinkaan hyviä hakutoimintoja.
Päätinkin koostaa taulukon kadonneista henkilöistä.
Työni päätteeksi nimiä oli kertynyt lähemmäs 19 000.
Näin kirjanpitäjänä olen taitava taulukkomaakari.
Olen saanut ratkottua useitakin katoamisia eri osavaltioissa.
CARLIN PAKKOMIELLE
Aluksi Carl karmi minua hieman. Miten sellaista voi harrastaa?
"Keitä nuo kuolleet mahtavat olla?" Sellainenhan on nojatuolidekkarointia.
Carl kuitenkin toimi lähtölaukauksena koko tälle tapaukselle.
Tuossa hän on.
Tämä on kuoleman jälkeen otettu kuva Racinen tunnistamattomasta ruumiista.
NIMI, SYNTYMÄAIKA JA OSOITE TUNTEMATON
Törmäsin tapaukseen, joka sattui Wisconsinin Racinessa vuonna 1999.
Tätä raakaa murhaa tutkijat eivät unohda koskaan.
Lainvalvojat löysivät pahoinpidellyn naisen ruumiin.
…maissipellolta Racinen piirikunnan tien varrelta.
Ruumista oli pahoinpidelty seksuaalisesti.
Keitä ovat syypää ja uhri?
Niinpä selasin taulukkoani.
Etsitään naispuolista kadonnutta.
Ehkä Wisconsinista, Michiganista tai Illinois'sta.
Hän on syntynyt siinä 70-luvun alkupuolella.
Sellaisilla suodattimilla löytyi 13 tapausta.
Toisena on Aundria Michelle Bowman.
Aundria ilmoitettiin kadonneeksi Michiganin Hamiltonissa vuonna 1989.
Wisconsinin Racinen-ruumis löydettiin vuonna 1999.
Aundria oli kadotessaan 14-vuotias ja Racinen-nainen parikymppinen.
Iät täsmäsivät.
Sitten laadin kasvoluonnoksen.
Aundrian ja Racinen-naisen kasvoissa on paljon samankaltaisuuksia.
Ensinnäkin nenät ovat samanlaiset.
Aundrialla on pitkä nenä perunamaisella päällä.
Kun katsotaan karttaa,
Michiganin Hollandiin pääsee Racinesta Michiganjärven halki.
Otin yhteyttä Racinen seriffintoimistoon.
Minut ohjattiin tapausta tutkivalle etsivälle.
Kerroin löytäneeni Michiganin Hollandista erään tytön,
joka saattoi täsmätä tunnistamattomaan ruumiiseen.
Vaikka halusin tietää Alexisin kohtalon, pelkäsin kovasti kuulevani,
että hänet oli hakattu kuoliaaksi.
Kolmen vuoden kuluttua -
minun ja Racinen-ruumiin DNA:ta verrattiin.
Kas niin.
"Ilmoitettakoon…"
Voi luoja.
Se ei ollut hän.
Se ei ollutkaan tyttäreni.
DNA-NÄYTTEET EIVÄT TÄSMÄÄ
Olin merkillisen huojentunut.
Sitä odottaa uskomatonta kauhua. On helpotus, kun tuo pelko ei toteudukaan.
Se merkitsi silti, että jouduin aloittamaan alusta.
Minun täytyi jatkaa etsintöjä, ja aioin löytää hänet.
Hän toki torjuisi minut ja syystäkin. Tietäisin silti, että hän elää.
Etsivä Haverdink ilmoitti, että asiaa tutkitaan.
"Tätä ei lakaista maton alle."
Olin toiveikas.
ALLEGANIN SERIFFINTOIMISTO JA VANKILA
Kävin samaa koulua kuin Aundria.
Olin vuotta ylemmällä luokalla.
Tuolloin koulussa ei puhuttu lainkaan hänen katoamisestaan.
Chris tuntui haluavan ratkaisua.
Hän ei ollut samanlainen kuin männävuosien sähläripoliisit.
TUTKINTAPALVELU
Aundrian tapaus pysyi ratkomattomana 20 vuoden ajan.
Tapauksen ratkaisemiseksi perustettiin erikoisryhmä.
Keksimme uuden näkökulman.
MICHIGANIN OSAVALTIONPOLIISI
Onpa tavaraa.
AUNDRIAN VALOKUVAT
Otimmekin yhteyttä Bowmaneihin.
MICHIGANIN OSAVALTIONPOLIISI
Ilmoitimme tutkinnasta.
BOWMANIEN TALO
Huomenta, nimeni on Todd.
Dennis. -Hauska tavata.
Tulemme Waylandin poliisiasemalta.
Vaikka tämä tapaus onkin vanha, tarkoituksemme on viedä se päätökseen.
Ei tämä tule koskaan päättymään.
Käydään asiaan.
Niin. -Etsitään tyttäreni.
Noin mekin tuumimme.
Otimme yhteyttä Cathyyn, biologiseen äitiin.
Hän teki selväksi, että halusi löytää tyttärensä.
Cathy oli jututtanut Carl Koppelmania ja perustanut Facebook-sivuja.
Moni Aundrian ystävä oli vastannut. He olivat entisiä koulutovereitani.
Niinpä kuulostelin, mitä tietoa Cathylla ja Carlilla oli kerrottavanaan.
Tarkistin olisiko tiedoista apua tapauksen ratkomisessa.
Totesin, että luojan kiitos. En joutunut tekemään tätä yksin.
Tiesin, että jos jatkaisin etsintöjä -
ja paneutuisin Facebook-sivuuni kaikin voimin,
jotain kehkeytyisi.
Sitten ilmestyi Metta.
Otin yhteyttä Cathy Terkanianiin 11. toukokuuta 2013.
Halusin kertoa jotain, mikä tapahtui syyskuussa 1989.
"Minut siepattiin Windmill-huoltoasemalta Hollandin eteläpuolella.
Tarinoillamme saattaa olla kytkös."
Kävelin koulusta kotiin ja pyysin äidiltä lupaa lähteä kaverille.
Tapasimme aina käppäillä toisillemme kylään.
Pidimme naapurustoa turvallisena. Äitini kielsi minua.
Anelin kovasti.
"Olkoon, soita päästyäsi sinne." Ja sitten… Niin.
Olin kuusivuotias.
Tässä huoltoasema oli. Täältä se mies vei minut.
Hän näki minun kävelevän tuolla.
Mies pysäköi jalkakäytävän viereen.
"Äitisi antoi minun viedä sinut katsomaan koiranpentuja.
Lähdetään ladolle."
Seisoin niin lähellä, että hän nosti minut punaiseen avolavaansa.
Tovin ajettuamme kysyin, onko se lato tuolla.
Halusin nähdä koiranpentuja.
Mies vastasi: "Kohta perillä." Matka jatkui.
Neljän tien risteyksessä oli poliisi, ja mies käski minut matalaksi.
Hän sipaisi tukkani korvani taakse ja silitteli poskeani.
Aluksi pidin miestä kivana tyyppinä. Hänhän tunsi äitinikin.
Sitten hänen käytöksensä muuttui.
Hän pysäytti.
Hän haki peräkontista köyttä.
Sitten hän riuhtaisi minua niskasta ja raahasi minut metsään. Aloin kiljua.
Hän riisui vaatteeni.
Hän sitoi villapaitani suulleni vaientaakseen minut.
Muistan sen elävästi.
Hän seisoi ylläni ja avasi vetoketjunsa.
Yhtäkkiä jokin koira alkoi haukkua.
Se tuntui kuuluvan läheltä. Lähistöllä oli leirintäalue.
Mies kai oletti, että siellä oli koiraihmisiä.
Hän juoksi karkuun ja jätti minut.
SERIFFINTOIMISTO
Se oli ahdistelua.
ALAIKÄISEN SEKSUAALINEN PAHOINPITELY
Irrotin siteeni ja juoksin tielle alasti.
Joku soitti hätänumeroon.
TYTTÖ HOUKUTELTIIN
Jouduin poliisin luonnostelijalle ja kuvailin miestä kykyjeni mukaan.
Häntä ei napattu.
Olen etsinyt sitä miestä kuusivuotiaasta saakka.
Halusin varmistaa, ettei niin käy muille pikkutytöille.
Heti kun netti keksittiin, se muutti kaiken.
Aloin etsiä kadonneita ihmisiä Michiganissa,
etenkin läheltäni Hamiltonin seudulla.
Sitten sitä tekee tutkimustyötä ja toivoo löytävänsä jonkin kytköksen.
ETSIKÄÄ AUNDRIA M. BOWMAN
Vuonna 2013 otin yhteyttä tuohon Facebook-sivuun.
Minusta vaikutti oudolta, että Aundria Bowman katosi -
samana vuonna ja samalla alueella kuin minä.
Tapauksemme muistuttivat toisiaan. Jos Aundria siepattiin,
sieppaaja saattoi olla sama kuin minun kohdallani.
Aloin perehtyä Aundrian tapaukseen.
Sitten näin kuvan Aundrian adoptioisä Dennis Bowmanista.
Voi luoja.
Hän näytti ihan sieppaajaltani.
Olin musertunut ja kauhuissani.
Hänhän oli tyttäreni adoptioisä.
Se kolahti.
Metta, Carl ja minä teimme tutkimuksia yhdessä.
Minut siepattiin huoltoasemalta.
Se mies haisi likaiselta kuin mekaanikko. Hajussa oli jotain maalimaista.
Dennis oli töissä Macatawan satamalla.
Hän korjaili jahteja puuseppänä.
Dennis työskenteli sieppauspaikan lähellä. Kello oli vähän kolmen jälkeen.
Hän oli juuri päässyt töistä.
Sieppausreitti kulki hänen talonsa ohi ja läheltä sitä leirintäaluetta.
LEIRINTÄALUE
Hänen kirkkonsa sijaitsi lähellä sieppauspaikkaa.
Minut siepattiin punaiseen avolavaan. Se oli haalistunut ja ruosteinen.
Selvitimme ajoiko Dennis punaista avolavaa.
Kysyimme Bowmanien sukulaiselta.
"Oli hänellä sellainen."
Saimme autosta kuvankin.
Tuo muistuttaa sieppausautoani.
Aivan kuten Metta sitä kuvaili.
Liikaa yhteensattumia.
Sitten kuulin Dennisin äänen.
Soitin poliisille saman tien ja kerroin lapseni kadonneen.
Minua kylmäsi tunnistaessani äänen.
Mahtoiko lapseni kadota Dennis Bowmanin takia?
Kuinka sen sanoisi nätisti? Dennis oli erilainen.
Hän teki oloni epämukavaksi.
Sellaisen seurassa en viihtynyt.
Vanhemmat eivät pitäneet Aundriasta. Jostain syystä se kuulosti kauhutalolta.
Aundria katosi. Hän oli poissa.
Hitsit, hän se on.
Kuka piru adoptoi tyttäreni?
Tämä koko tilanne on kuin mikäkin talopalo.
Voin joko kävellä talon ohi ja vähät välittää avunhuudoista.
Tai sitten voin astua taloon ja tulla tulen polttamaksi.
Syöksyin paloon suin päin.
En tule ulos ennen kuin asia on selvitetty.
Minun täytyi lähteä Michiganiin.
Halusin selvittää, missä Alexis katosi.
Lähdimme Michiganiin ensimmäistä kertaa vuonna 2013.
Menemme Hollandiin viidettä kertaa.
Olemme kyllä täysin kykeneväisiä nousemaan ratin taakse -
niin kauan kunnes juttu ratkeaa.
Onneksi minulla oli Eddie. Ei hän tuntenut tytärtäni.
Jollen olisi tutustunut Ediin, en olisi lähtenyt etsimään Alexisia.
Vielä silloin en kokenut ehdotonta rakkautta.
Olen rakastettu.
Mukava nähdä. -Carl Koppelman!
Hauska nähdä teitä taas.
Terve, Carl.
Olemme käyneet Carlilla useaan otteeseen kymmenessä vuodessa.
Tajutonta miten kaikki tapahtui tismalleen oikeiden ihmisten kesken.
Etsiväni ja kallioni.
Tukipilari. -Kallioni.
Tein tutkimuksia Facebookissa,
mutta kaikki yksityiskohdat eivät selviä, jollei juttele kasvotusten.
Eddie, minä ja Carl tapasimme kaikkia halukkaita.
Uusia tuttavuuksia.
Heippa, Sue! Mitä kuuluu?
Hei.
Hauska tavata. -Viimein.
Samoin. -Niinpä.
Pienokaisesi peri silmäsi. -Kiitoksia.
Avasit sanaisen arkkusi heti. -Koska rakastamme Aundriaa.
Siinä näet.
Kertoisitteko hieman Aundrian kyläilyistä?
Muistan Aundrian istuneen tulisijan äärellä -
tähän tapaan.
Sitten Brenda sanoi näin.
"Haluatko kuulla, mitä tuo mukula meni tekemään?"
Minä ihmettelin, että hänhän puhui omasta lapsestaan.
Aundria-parka risti kätensä ja painoi päänsä alas.
Oliko Dennis paikalla?
Kyllä vain.
Aundria vaikutti aralta ja vähätellyltä.
Eihän silloin voi olla huoleton lapsi, kun saa haukut.
Olen kuin puulla päähän lyöty. En halua kuulla tuollaista.
Tulin kuitenkin kuuntelemaan, joten sen teen.
Huhuu?
Majaileeko täällä Michelle Timmer?
Olen Cathy. -Päivää.
Heippa, kultaseni.
Jennifer. -Mitä kuuluu?
Oikein hyvää, kiitos.
Oletko Kim? -Kyllä olen.
Hauska tutustua.
Tekee hyvää nähdä Alexisin ystäviä.
Siksi minä häntä kutsun. -Ymmärrän kyllä.
Anteeksi, että pyydän teitä muistelemaan niitä asioita.
Ei se haittaa.
Aundria oli ysiluokalla ja minä kympillä.
Menimme bussilla hänen talolleen. Kun olimme menossa sisään,
hän kääntyi ja sanoi näin.
"Odota ulkona."
Kun Aundria meni sisään, isä alkoi jahdata häntä välittömästi.
Huutaen ja karjuen.
Aundria säntäsi pakoon. Isä tarttui häntä jalasta, ja hän kaatui.
Kun katsoin sinne, en nähnyt häntä enää.
He karjuivat yläkerrassa.
Kysyin asiasta, kun näimme koulussa maanantaina.
Isä oli jahdannut Aundriaa yläkertaan -
ja hakannut tätä, koska tämä muka nousi bussista myöhässä.
Minut kutsuttiin kyläilemään hänelle.
Päivällisaikaan muistan vanhempien syöneen purilaisia.
Aundria ja minä saimme syödä tähteiksi jäänyttä leipää.
Ketsuppia, sinappia ja kurkkusalaattia leivänpuolikkailla.
Muuta hän ei saanut syödä.
Niinkö Aundria sanoi? -Juuri niin.
Dennis kulki pöydän ympäri ohitseni ja löi Aundrian melkein lattialle.
Tämä alkoi tietenkin parkua.
Brenda ei sanonut mitään. Hän vain jatkoi vauvan ruokkimista.
Hän oli muina miehinä kuin mitään ei olisi sattunut.
Aundria oli saanut tarpeekseen. Hän tuli bussilla kotiini.
Vanhempani olivat poissa kotoa.
Aundria piileksi huoneessani adoptiovanhemmiltaan.
Hän jäi neljäksi päiväksi.
Toin hänelle ylimääräistä ruokaa, kun perheeni oli syönyt.
Ajan myötä hän kertoi adoptioisän tekosista.
Tämä tuli öisin hänen huoneeseensa ja pakotti seksiakteihin.
Se oli traumaattista 13-vuotiaalle.
En keksinyt muuta kuin että hänen piti kannella.
Palasimme kouluun.
Aundria ja minä menimme rehtorin kansliaan -
sekä kerroimme, mitä hänelle oli tapahtunut.
Olen ylpeä kuullessani tuon. Tyttöni oli oikein vahva.
Hän oli kaltaiseni. Rajansa kaikella.
Muistan surkutelleeni kotiolojamme Aundrian kanssa.
Muistan Alleganin seriffin tulleen koululle.
Vanhemmatkin kutsuttiin koululle.
Omien vanhempien edessä sanottiin: "Kertokaa mistä on kyse."
Mitä siihen sanoisi?
Omat vanhemmat istuivat nenän edessä.
Vanhemmilleen tuli vastanneeksi: "Ei tässä mitään."
Sitten passitettiin takaisin kotiin.
Minäkin koin saman.
Eräänä päivänä tuli riitaa, ja Aundria sanoi näin.
"Isi oli ahdistellut minua." Vastasin, että se oli valetta.
Veimme Aundriaa neuvontaan.
Lähdimme kolmestaan papin puheille.
Tämä jututti ensin Aundriaa kahden.
Sitten hän kutsui Dennyn ja minut. Pappi kysyi: "Onko sinulla sanottavaa?"
Aundria vastasi: "Minä valehtelin."
Pappi sanoi kaikkien kuullen näin.
"Käsitätkö mitä tuollainen syytös saisi aikaan isällesi?"
Aundria kiisti koskettelun.
Hän valehteli saadakseen tahtonsa läpi.
Sotketaan kirkko koko soppaan. Terapiaako tarvitset? Lähdetään kirkkoon.
Klassinen veto.
Tyttöni aneli kuin viimeistä päivää.
Kaikki vain käänsivät katseensa.
Lapsetkin tekivät enemmän kuin aikuiset.
Lapset puolustivat häntä, salakuljettivat ruokaa ja välittivät.
Oikeusjärjestelmä passitti hänet takaisin lähtöruutuun.
Mitä tuo kertookaan siitä,
kuinka Brenda reagoi kaikkeen sellaiseen, mitä tyttärelle tapahtuu -
Dennyn kovakouraisessa käsittelyssä?
Näin jälkeenpäin ajatellen tajuan,
että sellaista oli meneillään Aundrian istuessa tulisijalla.
Hän pyrki kertomaan kaikille, eikä kukaan kuunnellut.
Hänestä ei kuitenkaan ollut järkevää sanoa mitään suoraan.
"Eivät hekään uskoisi."
Se särki sydämeni.
Rohkaisimme häntä lähtemään. Hän ei halunnut jättää vauvaa kotiin.
"Minun täytyy hoitaa Vanessaa."
Meillä oli koulussa nauhakansiot.
Aundria piti kuvia vauvasta kansiossaan. Hän hoiti vauvaa kaiken aikaa.
Vaihtoi vaipan ja antoi maitoa. Hän rakasti pikkusiskoaan.
Ajatus pikkusiskon hylkäämisestä sai hänet paniikkiin.
Aundria sanoi meille…
Anteeksi, tämä on surullista.
Ymmärrän kyllä. -Oli miten oli, hän sanoi…
Vanessan vartuttua hän lähtisi etsimään oikeaa äitiään.
Luulin hänen karanneen kotoa ja asuvan jossain -
kaukana adoptioperheestään.
Arvelin hänen olevan onnellinen ja pärjäävän paremmin.
Tiesin kuinka kipeästi hän halusi paeta. Siksi uskoin niin.
Brenda soitti ja kertoi, että Aundria oli karannut.
Ei hän minulle kertonut kadonneista rahoista.
Eikö? -Ei.
Kysyin, veikö hän mitään mukanaan.
"Ei niin mitään. Ei käsilaukkua eikä meikkejä."
Tuumin Craigille: "Eikö olekin outoa?"
Sanoin Brendalle puhelimessa näin.
"Mitä mieltä Denny on tapahtuneesta?"
Aivan.
"Emme voi puhua siitä,
koska meille tulee riitaa heti asiasta mainitessani."
Dennisin käytös vaivasi minua niin, että tein siitä ilmoituksen.
Sanoin puhelimessa: "Asiani koskee Aundria Bowmanin katoamista.
Mielestäni teidän sietäisi tutkia Dennis Bowmania tarkoin."
Aundrian lähteminen ei käy järkeen, ja minä halusin vastauksia.
Minulle luvattiin, että tyttöni saisi parasta.
Tämän hän sai.
Raivostuttavaa.
Koko se ahdinko muistuu mieleen.
Luovuttuani Alexisista olin itsetuhoinen vuosien ajan.
Sen adoptio aiheutti minulle, joten en hankkinut lapsia.
En ollut niin rohkea.
Jos minun olisi annettu pitää tyttöni, väitän että hän olisi täällä nyt.
Inhoan itseäni helvetisti. Anteeksi.
Uskoin toki kaiken, mitä äiti sanoi. "Hän saa kauniin elämän."
Anteeksi.
On raskasta, kun haaveet murskataan noin.
Sitä minä joudun kestämään.
Se repii minut kappaleiksi.
Jos Alexisille tapahtui jotain, en pysty antamaan sitä anteeksi itselleni.
Kuulin Carlilta vapaata tiedonhakua koskevasta laista.
Sellaisen lain nojalla saa hankkia muuan kaavakkeen.
Kun virastolle maksaa mansikoita, saa kokonaisen arkistopinon.
Anoin tietoja Dennis Bowmanista.
Kun selvitin Bowmanin taustat, en ollut uskoa sitä todeksi.
SERIFFINTOIMISTO
Mukana oli kaksi tapausta.
Toisessa hänet oli pidätetty kollegan taloon murtautumisesta.
Kiinnijäämisen jälkeen Dennisin talo tutkittiin.
Sieltä löytyi kantokassi. Sisällä oli tuon naisen alusvaatteita,
kasvot peittävä naamio ja laiton katkaistu haulikko.
Hän lusi vain vuoden piirikunnan vankilassa.
Toinen entistä väkivaltaisempi tapaus sattui vuonna 1980.
Dennis oli 31-vuotias 23. toukokuuta 1980.
Bowman kävi teini-ikäisen uhrinsa kimppuun.
Lakeshore Drivella, Hollandin Kirk Parkin lähellä.
Lakimies kysyi, mitä tapahtui ensimmäiseksi.
Uhri vastasi: "Mies käski pysäyttää, nousta pyörältäni ja lähteä metsää kohti.
Näin aseen, ja hän huusi taas.
Hän ampui ohitseni.
Hän käski kiroten nousta pyörältäni ja lähteä metsää kohti.
Hän ampui jalkaani kohti, ja näin mullan pöllyävän.
Mies uhkasi posauttaa minuun reiän.
Hän tähtäsi minua.
Käännyin ja näin avolavan suuntaavan etelään.
Heilutin ja yritin saada kuljettajan pysähtymään.
Heitin pyöräni lavalle. Nainen avasi oven ja päästi minut sisään."
Kiinni jäätyään Dennis sanoi näin.
"Päästäkää minut. Minun täytyy hakea pikkutyttöni koulusta."
Suoraan esikäsittelyyn. -Aluksi tuli syyte murhanyrityksestä.
Hän tunnusti pahoinpitelyn aikomuksenaan seksuaalinen ahdistelu.
Näin arvioi tuomari.
"Tuomioistuin toteaa syytetyn vaaraksi naisille,
mikäli häntä ei vangita."
Päällekarkauksesta tuli 5–10 vuoden tuomio 2. helmikuuta 1981.
Aundria oli tuolloin kuusivuotias.
Muutin Kinrossiin Dennyn siirron jälkeen.
Aundriaa asia kismitti.
"Kaikki tietävät minun olevan vangin tytär."
Vastasin: "Et ole ainoa."
Varjelkoon, vein hänet vankilan vierailuhuoneeseen.
Kun kuulin Brendan vieneen tyttöseni vankilaan…
Se tieto sai minut romahtamaan.
Dennis vapautui vankilasta 31. tammikuuta 1986.
Aundria oli silloin 11-vuotias.
Meitä kaikkia järkytti se, että Brenda jäi Dennisin luokse -
pikkutytön kanssa.
Tyttäreni asui ehdonalaiseen päästetyn kanssa,
joka yritti murhata teinitytön.
Kukaan ei suojellut tytärtäni.
Ei hän päässyt hyvään perheeseen.
Miettikää isän rikostaustaa.
Tuossa vaiheessa olin vakuuttunut, että Dennis teki jotain Alexisille.
Varmasti murhan.
Alexis kertoi muille, että Dennis ahdisteli häntä.
Brenda tiesi, muttei piitannut. Dennis tahtoi Alexisin kuolevan.
Todistan hänen tehneen sen.
Jos joudun patistamaan toisia, olkoon sitten niin.
Aion panna tuulemaan.
MADONNAN YLIOPISTO
Carl ja minä olemme käyneet Michiganin katoamiskonferenssissa 10 vuotta.
Kadonneiden omaiset kokoontuvat sinne vuosittain -
kertomaan kuulumisiaan.
Kamalia tarinoita.
Hei, nimeni on Mary Berlin. Siskoni on kadonnut.
Perheenjäseneni Richard Hitchcock on ollut kateissa vuodesta 1990.
Olen kiitollinen kaikille läsnäolijoille.
Se on tukiverkko.
Heikäläisiä kuullaan kerran vuoteen.
Olen etsinyt läheistäni 32 vuoden ajan. Se tuntuu kammottavalta.
Joskus tahtoisin nähdä hänet enkelinä mieluummin kuin haikailisin häntä.
Kävimme Carlin kanssa Michiganissa toista kertaa vuonna 2013.
Myöhästyimme, ja piiri oli jo koolla. Istuuduttuani Carl teki näin.
"Tuolla on Brenda." Kaikki pysähtyi.
Mukanani oli muistivihko.
Arvelin Cathyn tulevan paikalle, ja tapaisin hänet.
Aioin näyttää kuvia.
Sanoin: "Paikalla on Aundrian kaksi äitiä.
Kiitos kun tulit, Cathy." Muuta en sanonut.
Pomppasin pystyyn ja ärähdin: "Kerro heille, kuka miehesi on!"
Yhtäkkiä kaikki säikähtivät.
Väki hälisi hieman.
Olin pidellyt kahvikuppia koko aamun.
Jos kuppi olisi ollut kädessäni, olisin paiskannut sen päin naamaa.
Cathy huitaisi kädellään aivan kuin Brendaa läpsäisten.
Täysin Jerry Springerin tyyliin.
Cathy käyttäytyi viheliäisesti.
Hän kirkui, että mieheni oli muka hirviö, koska tämä oli lusinut yhden kerran.
Mieheni muka tappoi tyttömme. Olin sanaton.
Emme ole sellaisia.
Olin hermoraunio. Pystyin huutamaan, mutten puhumaan.
Sitten Carl alkoi puhua.
Nousin ylös ja aloin esittäytyä.
Cathy seisoi takanani ja piteli kylttiä: "Etsikää Aundria Bowman."
Carl sanoi: "Teille on kerrottu sepitettä. Tästä on myös luultavampi versio."
Kaikki katsoivat Brendaa ja miettivät sitä toista versiota.
Cathy herkesi kiljumaan ja paasaamaan.
Sanoin olevani halukas keskusteluun, mutten suvaitse moista käytöstä.
Brenda sanoi järkyttyneenä: "Onneksi mieheni ei ole täällä."
Totesin: "Mitä sitten sanoisin? Tunnemme hänen taustansa.
Hän istui viisi vuotta -
yritettyään raiskata 18-vuotiaan tytön. Mitä mieltä meidän pitäisi olla?"
Brenda vastasi: "En ole unohtanut sitä.
Annan hänelle anteeksi. Suhtaudun vihkivalaani vakavasti."
En kestänyt enempää.
Marssin huoneesta ulos.
Nousin lavalle ja sytytin kynttilän.
Mietin, että kumpi nyt on parempi äiti.
Eikö hän kunnioita tytärtään?
En sietänyt Brendan läsnäoloa.
Kiljuin autossa pahemmin kuin koskaan.
Carl sietää minua.
Olen tulinen ja hän hyinen.
Silloin pysyy järjissään,
kun apuna on joku, joka kestää toisen pillastumisen.
Kun sotkeutuu katoamistapauksiin, aikataulu on lyöty lukkoon.
Hitaasti, mutta varmasti.
On jututettava niitä, jotka Alexis tunsi.
Hän kuulemma kapinoi.
Kapinallisena minäkin näen Alexisin.
AUNDRIAN YSTÄVÄN ÄITI
"En mukaudu kuten toiset. Olen yksilö."
Kuulostaa perilliseltäni. -Niinkö?
Carl ja minä levitimme sanaa noina kymmenenä vuotena.
Dennis aisti liikkeemme ja tiesi jäävänsä saarroksiin.
Mielestäni Cathy todella muutti koko tämän tutkinnan suunnan.
Näin julisteen ensimmäistä kertaa, kun perustit sen sivun.
Hänen kasvojaan ei unohda.
Kasvonmuotosi ja silmäsi muistuttavat Aundriaa suuresti.
Hän näyttää sinulta.
Kiitos tuosta.
Kun saa jututtaa Alexisin tunteita, se tekee hänestä todellisemman.
Enemmän kuin kuvan julisteessa.
Tulehan tänne, kaunokainen.
Minä ja Metta lähennyimme heti.
Tiesin Dennisin siepanneen hänet kuusivuotiaana.
Metta kannusti minua.
Viha motivoi minua jo valmiiksi, mutta Mettan tavattuani se tuplaantui.
Välillemme muodostui kytkös.
Tuntui kuin sielumme olisivat liittyneet. Kutsun häntä sieluäidikseni.
Rakastan häntä, ja ilman häntä tätä ei olisi saatu aikaan.
Sillä lailla, nyt alkaa…
Menemmekö Hamiltonin lukiolle? -Bowmanien talolle ensin.
Selvä.
Carl ja minä ajoimme joka paikkaan, jossa Bowman oli asunut.
Etsimme todisteita siitä, että Dennis Bowman murhasi tyttäreni.
Heidän talonsa oli tuolla oikealla.
Niin. -Tässä näin.
Alexisin vanha asuintalo purettiin.
Bowmanit muuttivat nykyiseen kotiinsa pian katoamisen jälkeen.
BOWMANIEN TALO
Aika lähelle.
VANHA TALO
Heidän muuttonsa tuntui todella oudolta.
UUSI TALO
Jos Aundria palaisi, minne hän menisi?
Tuolla.
Tuossa heidän talonsa on. Siellä Bowmanit asuvat.
Joku on kotona.
Pysäytä tienvarteen.
Laukaise sinä, niin minä tarkkailen.
Selvä.
Jos joku tulee tänne pällistelemään, Carl voi esittää kosivansa minua.
Lennokki matkaan.
Noin.
Anna mennä, pikkukaveri.
Kaikki viittaa yhä Dennisiin.
Tunsin sen luissani.
Dennisin takapihasta tuli minulle pakkomielle.
Löytyi.
Kohdista tuohon kohtaan. -Selvä.
Pelastit päiväni.
Tämä on Dennis Bowmanin takapiha.
Tutkin Bowmanien tonttia Google Earthissa.
Talon takana oli jotain, mikä sai minut ihmettelemään.
Näin sen ensiksi vuoden 2011 paikkeilla.
Takapihalta katosi jotain soikiomaista.
Katselin myös maata.
Siinä näyttäisi olevan sementtiä. -Katso, tuossa noin on jotain.
Mikä se on?
Miksi se muuttuu?
Mitä se tarkoittaa?
Dennis piilottelee jotain, mutta mitä?
Tyttäreni lojuu tuolla takapihalla.
Epäilen tytön hautaamista.
UUSI TALO
Dennishän asui toisaalla Aundrian katoamisen aikaan.
VANHA TALO
Bowmanien silloista taloa vastapäätä sijaitsi metsikkö.
Ilmeisin johtopäätös on se,
että jos Dennis surmasi Aundrian, hän hävitti ruumiin metsikköön.
Cathy hokee, että tyttö on haudattu takapihalle.
En käsitä, miten Dennis olisi tappanut hänet -
ja haudannut takapihalle puolisen vuotta myöhemmin.
Cathy on varma.
Tyttäreni on tuolla.
Jos katsoo täältä…
Tuolla noin, seitsemisen metriä talon takaseinästä.
En haukkunut Cathya hulluksi tai teoriaa tyhmäksi.
Kunhan myötäilin.
Arvelin Dennisin uskovan, että hän omisti tyttöni.
Hänellä oli muka oikeus tappaa ja haudata tämä.
Hän pitäisi tämän lähellä.
Onhan se kaukaa haettua, mutta sopii kuvioon.
Osoita minun olevan väärässä, Dennis.
Tiedän mitä teit, Dennis Bowman. Syynkin minä tiedän.
Käskin poliisia hankkimaan etsintäluvan ja kerroin ruumiin kätköpaikan.
Ei toisen pihaa saa tonkia pelkän äidin aavistuksen nojalla.
Bowman oli silti epäiltyjen listan kärjessä.
Meillä ei kuitenkaan ollut todistajia.
Emme tienneet, oliko tyttö kuollut.
Aluksi Dennis oli vastahakoinen.
ETSIVÄ
Hän kiisti osallisuutensa.
Emme liittyneet mitenkään Aundrian katoamiseen.
Sen vannon käsi Raamattu-pinolla.
Aundriasta ei ole ollut havaintoja hyvin pitkään aikaan.
Oletan hänen kuolleen.
Niin olen olettanut kauan.
Et voi todistaa sitä. -En niin.
Heidän olonsa täytyi olla avuton. Niin oli minunkin, totta vie.
Päätin silti napata sen mulkeron.
Keksin mainostaulun.
Mainostaulu suoraan nenän eteen.
RATKOMATON KATOAMISTAPAUS
Taulu tuli sille päätielle, jonka varrella Dennis asui.
Härnäsin häntä.
"Tiedät minun tietävän, Dennis." Nyt kaikki muutkin tietäisivät.
Hieno homma, että Cathy etsii vastauksia.
Hän on ponnistellut huimasti.
Hiillostin Facebookissa.
"Huono karma hengittää niskaasi, Dennis Bowman.
Se ei unohda nimeäsi ikinä."
Huolestutko tuollaisen postaamisesta? -En milloinkaan.
Dennis ei taida olla kyllin rohkea haastaakseen ketään kasvotusten.
MÄTÄNE HELVETISSÄ
MURHASI AUNDRIAN
HAUTASIT HÄNET TAKAPIHALLESI
EN AIO LUOVUTTAA
Onko sinua syytetty siitä aiemmin? -Ei ole.
Cathy suolsi sitä paskaa kaikille.
Suoltaa edelleen.
KADONNUT
Julisteita levitettiin ainoastaan kiusaksemme.
Revittekö niitä?
Emme. Tahdon hänen löytyvän.
Cathy kirjoitti heille joka päivä.
Hän soitteli useasti päivässä.
Kerran puheluni meni heidän vastaajaansa.
Annoin heidän kuulla kunniansa, kunnes kone piippasi.
Soitin heti takaisin ja annoin palaa. Koneen piipattua soitin uudestaan.
"Piip." He irrottivat puhelimensa verkosta seuraavalla viikolla.
Cathy kyllä koetteli rajoja.
LÄHDEMME PERÄÄSI!
Jouduimme hieman himmaamaan ja rauhoittelemaan Bowmaneja.
Brenda soitti etsivä Haverdinkille.
Tämän mukaan Brenda nostaisi ahdistelusyytteen seuraavasta soitostani.
Ei se minusta ole ahdistelua, vaan sinnikkyyttä ja itsepintaisuutta.
Cathy on oikea sisupussi.
Aivan.
Cathy luopui lapsestaan ja rupesi sitten mesoamaan.
"Annoimme lapsiparkani noille hirviöille!"
Jollei Dennis todista syyttömyyttään, toitotan tätä asiaa loppuikäni.
Minkä hän mahtaa?
Emme luovuta, vaan jatkamme ponnisteluja.
KARMA ON KÄRSIVÄLLINEN GANGSTERI.
AION LÖYTÄÄ ALEXISIN
DENNIS LEE BOWMAN MURHASI AUNDRIA M. BOWMANIN
ME TARKKAILEMME!
Istuin olohuoneen pikkupöydän äärellä. Elettiin varhaista aamua.
Väkersin lisäsisältöä Facebookiin.
En uskonut sen tuottavan tulosta.
Sitten minulle soitti Metta.
Metta sanoi heti: "Dennis napattiin."
Bowmanien naapurien tuttu viestitti minulle Facebookissa.
"Poliisi tuli Bowmanien tontille. Pihalla parveilee partioautoja."
Vihdoinkin.
Nyt Dennis saisi syytteen tyttäreni murhasta.
Kuusi kyttää kävi kimppuuni.
Tönivät ja nimittivät pidätetyksi. Syytä minulle ei kerrottu.
En tappanut tytärtäni, hitto vie.
Hän hylkäsi meidät 31 vuotta sitten.
Emme tiedä, missä hän on.
En murhannut tytärtäni.
Huomenta, hra Bowman.
Olen komisario Squyres, ja hän on etsivä Smith.
Tiedättekö mitä teemme täällä? -Ei aavistustakaan.
Eikö? -Ei.
Odotitte minua.
Miksi minut pidätettiin? -Sen kyllä kerron.
Olette vilkuillut olkanne yli valtaosan elämästänne -
ja odottanut minun ilmaantuvan.
Hetki on koittanut.
Ovatko silmänne terveet? -Jotakuinkin.
Kiva, olet Norfolkin-kyttä. -Juuri niin.
Olette pidätetty vuoden 1980 murhasta.
Surmasitte Virginiassa hävittäjälentäjän vaimon.
Olet päästäsi sekaisin. -Siksi olemme täällä.
Tekstitys: Jouni Jussila