‫נוסיף עוד קרש למדורה.‬
‫אני חושב ששם יהיה טוב.‬
‫כן.‬
‫תיזהר.‬
‫זה נראה טוב.‬
‫הסיפור הזה הוא לא עליי.‬
‫הוא על ילדה נעדרת.‬
‫הילדה הנעדרת שלי.‬
‫חיפשתי אותה כל חיי.‬
‫אבל לא ידעתי מה קרה לה.‬
‫היא פשוט נעלמה.‬
‫זה היה מסע ארוך וקשה.‬
‫כי זה העניין,‬
‫החקירה של בתי לא נותרה לא פתורה,‬ ‫היא לא נחקרה.‬
‫וזה הכעיס אותי.‬
‫אבל כעס הוא מניע.‬
‫הגעתי למצב שבו הייתי חייבת למצוא‬ ‫את הילדה הזו בחיים.‬
‫לא עניין אותי אם אצטרך לחפש‬ ‫ברחבי העולם כולו.‬
‫אם אין לך שום מניע אחר, כעס יניע אותך.‬
‫לא צריך להאכיל אותו. הוא לא צריך שינה.‬
‫זה עלול להרוג אותך.‬
‫אם אתה רוצה לבצע משהו,‬ ‫תן לכעס לסחוף אותך.‬
‫תהיה לזה תשובה.‬
‫אני אמצא אותה.‬
‫- אל תוך האש: הבת האובדת -‬
‫- גלוסטר, מסצ'וסטס -‬
‫אתה מקבל את השובב.‬
‫זה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אני מוכנה.‬
‫- אדוארד טרקניאן -‬
‫פגשתי את אד ב-91'. בדרך המיושנת, בבר.‬
‫- קאת'י טרקניאן -‬
‫קאת'י לבשה מדי אחות.‬
‫היא עבדה באופן מקצועי כאחות בניו אורלינס.‬
‫והיא יצאה מהבר,‬ ‫ואף אחד מאיתנו לא חשב שנתראה שוב.‬
‫שלושה ימים לאחר מכן, שוב הצטלבו דרכינו,‬ ‫ומאז לא נפרדנו.‬
‫היא התפטרה מהעבודה, שכרה קרוואן,‬
‫העמיסה את כל הדברים שלה ואת הכלב שלה,‬
‫ונסענו מניו אורלינס לבית הזה במסצ'וסטס.‬
‫ולאורך הדרך עצרנו‬ ‫בכנסייה באוניברסיטת וירג'יניה,‬
‫ונישאנו כ-10 שבועות אחרי שהכרנו.‬
‫וזה היה לפני 32 שנה.‬
‫היינו נשואים בערך חודש‬
‫כשהיא ציינה שהייתה לה בת,‬
‫והיא מסרה את הילדה לאימוץ.‬
‫זה קורע לב, כל חיי, שעשיתי את זה,‬
‫שהרשיתי לזה לקרות לה ולי.‬
‫היא הייתה התינוקת הכי יפה שראיתי.‬
‫קירחת מאוד.‬
‫עיניים יפהפיות.‬
‫הייתי רק בת 16 כשילדתי את הבת שלי ב-1974.‬
‫והתברר לי שאני זו‬ ‫שתצטרך להחליף לה חיתולים.‬
‫אני אצטרך ללמד אותה להאכיל את עצמה.‬
‫אני אצטרך לעשות‬ ‫את כל הדברים שמבוגרים עושים‬
‫ולא הייתי בטוחה שיכולתי.‬
‫והייתי מאוד פגיעה.‬
‫ואמא שלי דחקה בי.‬
‫היא אמרה, "את צריכה למסור אותה לאימוץ.‬
‫"את לא יכולה לטפל בתינוקת הזאת.‬
‫"את לא יודעת מה את עושה."‬
‫אז לא ידעתי איך להוכיח‬ ‫שהייתי ראויה לילדה שלי.‬
‫ושכנעו אותי…‬
‫היא עמדה לקבל את ההורים‬ ‫הכי טובים שאימוץ יכול להציע,‬
‫כל עוד אני אמסור אותה כתינוקת.‬
‫אם לא יכולתי לעשות שום דבר אחר בשבילה,‬ ‫רציתי לעשות את זה.‬
‫זה הגיע לה.‬
‫ופשוט לקחתי צעד אחורה.‬
‫ונתתי לבת שלי להיכנס‬ ‫למערכת האימוץ בנורפולק, וירג'יניה,‬
‫כדי שיהיו לה חיים טובים יותר.‬
‫היא הייתה רק בת תשעה חודשים.‬
‫במשך כל חיי,‬ ‫היא תמיד הייתה במחשבות שלי.‬
‫אבל זה היה אימוץ סגור,‬
‫אז אני לא יודעת מה קרה לה.‬ ‫היא לא ניסתה לחפש אותי.‬
‫שלושים וחמש שנים לאחר מכן, ב-2010,‬
‫קיבלתי מכתב מסוכנות האימוץ,‬
‫חשבתי שזה מכתב שאומר לי‬ ‫שהבת שלי מחפשת אותי.‬
‫וחשבתי, "וואו, זה באמת קורה".‬
‫- נורפולק‬ ‫מחלקת שירותי רווחה -‬
‫במקום זאת, גיליתי שהבת שלי‬ ‫נעדרת כבר 21 שנה,‬
‫מ-1989, כשהיא הייתה בת 14.‬
‫ונאמר לי שגופה לא מזוהה‬ ‫שנמצאה ליד שדה תירס…‬
‫עשויה להיות הגופה של הבת שלי.‬
‫אני פשוט… חשכו עיניי.‬
‫וסוכנות האימוץ אמרה לי מיד‬
‫שבלש הגיע אליהם בנוגע לנעדרת האלמונית הזו‬
‫ושהמשטרה זקוקה לדנ"א שלי‬ ‫כדי לעזור לזהות אותה.‬
‫- ניסיון קבלת פרופיל דנ"א -‬
‫אז נתתי להם את הדנ"א שלי,‬
‫ואמרו לי שעליי לחכות זמן מסוים.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫היא נעדרה כבר 21 שנה כשסוף סוף מצאו אותי.‬
‫אז לא יכולתי לשבת ליד המחשב‬ ‫ופשוט לחכות שהדנ"א שלי יאשר‬
‫שזו הייתה הגופה שלה.‬
‫אז יצרתי קשר עם המשטרה וסוכנות האימוץ.‬
‫אבל הם לא אמרו לי‬ ‫מה היה שם האימוץ של הבת שלי,‬
‫מאיפה היא נעלמה.‬
‫בגלל שמסרתי אותה לאימוץ,‬ ‫לא היה לי מעמד חוקי.‬
‫אז לא יכולתי לומר, "זאת הבת שלי".‬
‫לא הייתה לי הזכות לעשות את זה.‬
‫אז זה הוביל אותי לחשוב,‬ ‫"אני אגלה מה קרה לבת שלי בעצמי".‬
‫היה לי רק את תאריך הלידה של הבת שלי.‬
‫אז אמרתי לאדי,‬
‫"תעשה חיפוש במחשב‬ ‫של ילדה נעדרת קרובה לגיל שלה."‬
‫אני לא חושב שעברו עשר דקות‬ ‫בחיפוש באתר הזה,‬
‫כשמצאתי את הנעדרת‬ ‫עם אותו תאריך הלידה של הבת שלה.‬
‫ה-23 ביוני, 1974.‬
‫היא הייתה רשומה ראשונה במחלקת הנעדרים‬
‫של משטרת מדינת מישיגן.‬
‫קראתי לה אלקסיס מירנדה באדג'ר.‬
‫גיליתי שהשם שלה הוחלף‬ ‫לאונדריה מישל באומן.‬
‫- אונדריה מישל באומן נעלמה‬ ‫בהמילטוןף מישיגן -‬
‫וגיליתי שהיא חיה בהמילטון, מישיגן.‬
‫- במרץ 1989 -‬
‫- נעדרת בסכנה‬ ‫אונדריה באומן -‬
‫כשהסתכלתי עליה, חשבתי,‬ ‫"אני לא מכירה את האדם הזה".‬
‫אני זוכרת תינוקת.‬
‫אבל כשהתחלתי להתעמק בעיניים שלה ופשוט…‬
‫היא נראית כמוני. היא שלי. הילדה הקטנה שלי.‬
‫אבל ניסיתי לחפש אותה ברחבי האינטרנט.‬
‫לא הצלחתי למצוא אותה‬ ‫או את ההורים המאמצים בשום מקום.‬
‫שום דבר.‬
‫אז החלטתי לפתוח חשבון פייסבוק בשם‬ ‫"מחפשים את אונדריה מ. באומן".‬
‫כי ידעתי שילדים שלמדו יחד בתיכון‬
‫יחפשו אחד את השני.‬
‫נפשיל שרוולים לפני העבודה.‬
‫למה זה לא עולה?‬
‫תקשיב, לא ידעתי כלום על מחשבים‬ ‫לפני שזה התחיל.‬
‫"ברוכים הבאים, חברים.‬
‫"אם מישהו מכם היה חבר קרוב של אונדריה,‬
‫"נשמח לשמוע מכם."‬
‫"בבקשה תשלחו לנו הודעה פרטית‬
‫בעמוד הפייסבוק‬ ‫"מחפשים את אונדריה מ. באומן. תודה."‬
‫- מחפשים את אונדריה מ. באומן -‬
‫פתאום הכול התחיל לקרות.‬
‫- מסנג'ר -‬
‫- אני זוכרת את הבת שלך היטב. -‬
‫- היי, אני ג'ון. -‬
‫- הכרתי את הבת שלך. -‬
‫- אונדריה הייתה איתי בתזמורת -‬
‫- אונדריה ואני נסענו באותה הסעת ביה"ס -‬
‫- אני כל הזמן תוהה איפה היא -‬
‫- סו אנגוויילר‬ ‫קרובת משפחה של אונדריה -‬
‫יצרתי איתה קשר מיד‬ ‫כדי לתת לקאת'י עוד מידע.‬
‫אונדריה אומצה‬ ‫על ידי ברנדה ודניס באומן.‬
‫המשפחה שלנו פשוט אהבה אותה.‬
‫ברנדה היא בת דודה של בעלי.‬
‫למדנו יחד באותו בית ספר במוסקיגון, מישיגן.‬
‫- ברנדה אנגוויילר‬ ‫קרייג אנגוויילר - סוזן איילר -‬
‫ברנדה הייתה שקטה יותר‬
‫והייתה די לבדה הרבה.‬
‫- ברנדה אנגוויילר, דניס באומן -‬
‫ברנדה ודניס הכירו כשהיא הייתה בתיכון.‬
‫והם התאהבו.‬
‫הוא כנראה היה החבר הראשון של ברנדה.‬
‫כן. כשהיא סיימה תיכון,‬
‫דניס היה בחיל הים באותו זמן.‬
‫אבל לפני שהתגייסתי,‬
‫אמרתי לברנדה,‬
‫הכרתי אותה בערך שנה לפני שהתגייסתי,‬
‫אמרתי לה, "תראי, כשאני אסיים טירונות,‬
‫"ואגיע הביתה לחופשה,‬ ‫תסכימי לקבל ממני טבעת?"‬
‫וידעתי שהיא הייתה האחת ברגע שהכרתי אותה.‬
‫התחתנו ב-71'.‬
‫והוא הוצב בסן דייגו.‬
‫גרנו שם שישה חודשים.‬
‫ויכולתי לבחור הצבה לשירות.‬
‫הגענו לנורפולק, וירג'יניה.‬
‫והם ניסו להקים משפחה.‬
‫ובאותו זמן הם אמרו לי שהיה לי רחם פציל.‬
‫"הסיכויים שתיכנסי להיריון‬ ‫הם כנראה נמוכים מאוד."‬
‫ואז התחלנו בתהליך האימוץ.‬
‫ולקח לנו משהו כמו…‬
‫אני לא יודע כמה שנים.‬
‫העובדת הסוציאלית התקשרה בוקר אחד ואמרה,‬
‫"יש לנו תינוקת בשבילכם. בת חמישה חודשים."‬
‫היא התקשרה למחרת ואמרה,‬ ‫"ברנדה, עשיתי טעות".‬
‫אמרתי, "לא נוכל לקבל אותה?" היא אמרה,‬ ‫"היא בת 10 חודשים". ואמרתי, "בסדר".‬
‫אימצנו את אונדריה.‬
‫לא היו אמורים להיות לי ילדים,‬ ‫וקיבלנו את נס האימוץ.‬
‫היא תמיד הייתה הילדה של אבא.‬
‫היא הייתה הילדה הכי מתוקה אי פעם.‬
‫כן, אונדריה הייתה ילדה קטנה ומתוקה,‬
‫מתנה מאלוהים למשפחה הזאת‬ ‫שלא יכלה להביא ילדים לעולם.‬
‫ברנדה ודניס עברו בסופו של דבר מווירג'יניה‬
‫בחזרה לצד המערבי של מישיגן.‬
‫- המילטון, מישיגן -‬
‫המילטון, זו קהילה קטנה יותר.‬
‫המילטון היא עיירה שקטה ורדומה.‬
‫- המילטון‬ ‫אוכלוסיה 3,620 -‬
‫קרובה להולנד.‬
‫- הולנד‬ ‫אוכלוסיה 34,024 -‬
‫לא קורה שום דבר רע בהמילטון.‬
‫בעיקרון, תחנת דלק, המון כנסיות,‬ ‫בית הספר, וחנות מכולת.‬
‫זו בקיצור הייתה המילטון אז.‬
‫חיים בעיירה קטנה. כולם ידעו מה קורה לכולם.‬
‫והיינו חייבים ללכת לכנסייה.‬
‫אם חרגת מהנורמה, קיבלת מבטים מאנשים.‬
‫ברנדה ודני הלכו לכנסייה בכל יום ראשון.‬
‫שניהם היו מורים בבית ספר יום א',‬
‫והם רצו להרחיב את המשפחה שלהם.‬
‫ושנים לאחר מכן, הייתי חולה כל הזמן.‬
‫ודני חזר מהעבודה יום אחד‬ ‫וזרק עליי בדיקת היריון.‬
‫ואמרתי, "כן, בטח.‬ ‫יש לנו ילדה מאומצת בת 13".‬
‫וקמתי באמצע הלילה וחשבתי,‬ ‫"טוב, אני אעשה את הבדיקה".‬
‫ואז אני פשוט…‬
‫זה היה סוף השבוע של יום האב‬
‫כי חזרתי למיטה ואמרתי, "קום, אבא".‬
‫ואונדריה התלהבה כשוונסה נולדה.‬
‫כמה נפלא. עכשיו יש להם משפחה.‬
‫ואז ב-1989, אונדריה הייתה בתיכון.‬
‫התיכון שלנו, הוא היה קטן.‬
‫היינו קרובים, כמו הקהילה עצמה.‬
‫היו הספורטאים,‬ ‫והייתה הקבוצה הנוצרית האדוקה,‬
‫והיו הסטלנים,‬
‫והיו המנודים והכלומניקים.‬
‫אני הייתי בחבר'ה שנדחקו לשוליים.‬
‫- ג'ניפר ג'ונס‬ ‫חברה של אונדריה -‬
‫היו תסרוקות גרועות בשנות ה-80, אלוהים.‬
‫אני זוכרת שהייתי חופפת ערב לפני,‬
‫ואז הייתי צריכה לשים ספריי "רייב" לשיער,‬ ‫לנפח אותו, לסלסל אותו,‬
‫לרסס ספריי שוב‬ ‫ואז לעשות את אותו הדבר למחרת.‬
‫השיער שלנו היה ענקי.‬ ‫זה היה… אוי, זה היה נורא.‬
‫- ג'ני קמפר - אונדריה באומן - קים פיין -‬
‫אונדריה הייתה כייפית.‬
‫אני זוכרת שהייתי בבית שלה,‬
‫בחדר השינה שלה,‬ ‫והקשבנו לסינדי לאופר ומדונה.‬
‫אתם יודעים איך זה,‬ ‫אנחנו בחדר, מגבירות את הרדיו,‬
‫ומתחילות לרקוד ולהשתגע,‬
‫מנסות לשיר "בנות רק רוצות ליהנות".‬
‫אונדריה בהחלט הייתה חברותית.‬
‫לרוב, אונדריה רק רצתה להיות בחברת אנשים.‬
‫היא הייתה מצחיקה.‬
‫אני זוכרת שהיינו מבלות יחד בבית הספר.‬
‫אני זוכרת את החיוך שלה.‬
‫את זה אני זוכרת.‬
‫היא התאמצה מאוד‬ ‫לעשות מעל ומעבר כדי לשמח אותך.‬
‫אולי כמו זיקית כי היא השתנתה‬
‫כדי להתאים לאדם שהיא דיברה איתו.‬
‫אז אני חושבת שזה היה בעייתי מבחינתה לפעמים‬
‫במערכות יחסים מסוימות‬
‫כי היא השתדלה מאוד להתאים את עצמה לבן אדם‬
‫ושינתה את ההתנהגות‬ ‫או הדיבור שלה כדי להשתלב‬
‫ולהיות דומה לבן אדם האחר.‬
‫היא רק רצתה להשתלב כמו כל נערה מתבגרת.‬
‫הייתי אומרת שהיא הייתה פשוט‬ ‫נערה מתבגרת רגילה.‬
‫היא לא הייתה תלמידה טובה.‬
‫היא התחצפה למורים כמה פעמים.‬
‫היא הייתה רק נערה מתבגרת רגילה.‬
‫אבל כשמלאו לה 12, 13,‬
‫זה כאילו מישהו כיבה את האור.‬
‫ופתאום היא בורחת מהבית.‬
‫היא לוקחת סמים מילדים בבית הספר.‬
‫היא גונבת מחנויות. היא משקרת.‬
‫יום אחד היא כעסה על אשתי‬
‫ונתנה אגרוף לחלון של הדלת הקדמית.‬
‫כלומר, לקחנו אותה ליועצים ולפה ולשם.‬
‫ביום שבו אונדריה נעלמה…‬ ‫-כן?‬
‫מה את זוכרת שקרה?‬
‫דני לקח אותה לבית הספר בבוקר.‬ ‫הייתה חזרה של התזמורת.‬
‫הוא הלך לאסוף אותה.‬
‫ואונדריה הייתה שקטה איתנו.‬
‫ואז הייתי צריכה ללכת לעבודה.‬ ‫עבדתי במשמרת השנייה בלינקולנשייר.‬
‫עטפנו את התינוקת ולקחנו אותה,‬
‫כדי שאונדריה תוכל לעשות‬ ‫שיעורי בית בלי תירוצים,‬
‫"שמרתי על התינוקת."‬
‫ודני הקפיץ אותי.‬
‫כשחזרתי הביתה,‬
‫נכנסתי דרך דלת הכניסה.‬
‫הבית לא היה נעול.‬
‫הכנסתי את התינוקת, והשכבתי אותה על הספה.‬
‫עליתי למעלה.‬
‫קראתי לה.‬
‫הדלת לחדר השינה שלנו,‬ ‫שהייתה נעולה, נפרצה.‬
‫היו לנו תיקי נשיאה קטנים לנסיעות קצרות.‬
‫היו לנו שניים, ואחד נעלם.‬
‫קיבלנו כסף ממס הכנסה.‬
‫חלק מזה היה בבנק, אבל היה מזומן במעטפה.‬
‫והוא החביא אותה בשידת המגירות שלו.‬
‫היא לקחה את זה.‬
‫היא לקחה את כל העודף‬ ‫שהצליחה להוציא מקופת החיסכון של התינוקת.‬
‫ואת המעיל הסגול שלה.‬
‫אז התקשרתי למשטרה מיד,‬ ‫ואמרתי, "תראו, הבת שלי נעדרת".‬
‫הם הגיעו. הם נכנסו. רשמו תלונה.‬
‫היא נעלמה.‬
‫- מחלקת השריף של מחוז אלגן‬ ‫תקציר -‬
‫- היא לא הייתה בבית‬ ‫חפצים נעלמו, בנוסף למאה דולר ששנלקחו -‬
‫בימים אחרי שאונדריה דווחה כנעדרת,‬
‫- מיירין קוק‬ ‫תובעת מחוז אלגן -‬
‫אנשים חיפשו אותה.‬
‫לא הפסקנו לחפש.‬
‫שאלנו מכוניות של אנשים‬
‫ונסענו ברחבי הולנד בלילה‬ ‫כדי שהיא לא תזהה את המכונית שלנו.‬
‫היו דיווחים על כך שהיא נראתה‬ ‫באזור הולנד ובאזורים סמוכים.‬
‫היו טיפים מאנשים שראו אותה בזירת גלגיליות,‬ ‫במכולות.‬
‫חבר משפחה אמר שראה אותה בתור לקופה,‬
‫שהשיער שלה היה מחומצן,‬
‫ושיכול להיות שהיא הייתה בהיריון.‬
‫היו דיווחים שהיא עובדת‬ ‫בתעשיית בידור למבוגרים‬
‫באינדיאנה.‬
‫אני זוכרת ששמעתי שהיא ברחה‬ ‫לתחנת המנוחה למשאיות,‬
‫נהג משאית אסף אותה והיא נסעה משם‬
‫והיא גרה במקום אחר.‬
‫אז זה היה די רשמי, שהיא ברחה.‬
‫הבעיה הייתה שלא היו כיווני חקירה אחרים.‬
‫לא היה מידע. לא היה מה לחפש.‬
‫באמת איבדנו את עקבותיה.‬
‫הייתי מסיימת לעבוד ב-23:30‬ ‫או משהו כזה, והייתי…‬
‫הייתי מסתובבת ברחובות ומחפשת אותה.‬
‫עד שזה הגיע למצב שבו דני אמר,‬ ‫"את חייבת להפסיק.‬
‫"יש לך תינוקת בבית. את חייבת להפסיק."‬
‫היינו שני הורים אבלים, והבת שלנו נעדרה.‬
‫אונדריה נעלמה. היא נעדרה.‬
‫היא פשוט נעלמה.‬
‫אה, וואו.‬
‫ככה היא נראתה,‬ ‫כמו בפעם האחרונה שראיתי אותה.‬
‫חמודה כל כך. עיניים יפהפיות. אלוהים.‬
‫אני מתגעגעת לילדה הקטנה הזאת.‬
‫כשילדתי את אלקסיס, אני בעצמי ברחתי.‬
‫אמא שלי הייתה מאוד פיזית.‬
‫היא החטיפה לי פעם אחת יותר מדי,‬
‫ופשוט נמאס לי מההתעללות הפיזית‬
‫וברחתי לניו אורלינס רק עם הבגדים שלבשתי.‬
‫הייתי בת 14.‬
‫נכנסתי להיריון אולי שנה אחר כך.‬
‫ואלקסיס הייתה בת 14 כשהיא ברחה.‬
‫כשאת בורחת, את נתפסת כעבריינית.‬
‫הם לא יחפשו ילדים שברחו מהבית.‬
‫הם לא חיפשו אותי.‬
‫אז ידעתי שהמשטרה בשנות ה-80‬ ‫מעולם לא חיפשה אותה.‬
‫הם פישלו עם החקירה הזאת לפני שנים.‬
‫אז נדרש הבחור הזה מוובסלות'‬ ‫בקליפורניה ב-2010‬
‫לשכנע את המשטרה להתחיל בחקירה של אלקסיס.‬
‫עשרים שנה אחרי שזה קרה.‬
‫אז קארל הביא את השינוי.‬
‫התחלתי להתעסק בנעדרים ולא מזוהים ב-2009.‬
‫היה אתר שנקרא "וובסלות'ס"‬
‫שעסק בכל מיני תעלומות בלתי פתורות,‬
‫אבל בפרט, היו תיקי אלמונים בלתי מזוהים,‬
‫שבו בלשים חובבים יכלו לשתף פעולה באינטרנט‬ ‫כדי לנסות לפתור את המקרים האלה.‬
‫כשהתחלתי לעבוד על זה,‬
‫גיליתי שלאף אחד מהאתרים שהראו נעדרים‬
‫היו אמצעי חיפוש טובים במיוחד‬ ‫בין החקירות שלהם.‬
‫אז החלטתי ליצור גיליון אלקטרוני של נעדרים.‬
‫כשסיימתי, היו קרוב ל-19,000 שמות.‬
‫טוב, אני רואה חשבון,‬ ‫אז הייתי טוב בגיליונות אלקטרוניים.‬
‫אז היו כמה מקרים שבהם‬
‫הצלחתי לפתור מקרה של נעדרים ממדינות שונות.‬
‫הוא די הבהיל אותי בהתחלה.‬
‫איך זה הופך לתחביב שלך?‬
‫מי זה האדם המת הזה? מי זה המת הזה?‬
‫יכול להיות שזה האדם הזה?‬ ‫כי זו בלשות חובבנית, נכון?‬
‫אבל קארל היה הזרז‬
‫שהכניס הכול להילוך.‬
‫הנה היא.‬
‫זו תמונת הנתיחה שלאחר המוות‬ ‫שהופצה בתיק האלמונית מרסין.‬
‫- אלמונית‬ ‫ת. לידה: לא ידוע -‬
‫- מדינת המגורים: לא ידוע -‬
‫נתקלתי בתיק הזה מ-1999 מרסין, ויסקונסין.‬
‫הרצח האכזרי שחוקרים אומרים‬ ‫שלעולם לא ישכחו.‬
‫כשהמשטרה מצאה את גופתה‬ ‫של אישה שהתעללו בה קשות.‬
‫…בשדה תירס בצד הכביש במחוז רסין.‬
‫האלמונית הראתה סימני התעללות מינית.‬
‫מי עשה את זה ומי היא האלמונית?‬
‫אז עברתי על הגיליון שלי.‬
‫נראה אם יש לנו בחורה,‬
‫אולי מוויסקונסין, מישיגן או אילינוי.‬
‫ותאריך הלידה שלה‬ ‫היה בסביבות שנות ה-70 המוקדמות.‬
‫ובעזרת הפילטרים הצלחתי לצמצם ל-13 מקרים.‬
‫ואפשר לראות שהשנייה כאן‬ ‫היא אונדריאה מישל באומן.‬
‫- אונדריה מישל באומן -‬
‫אונדריה באומן נרשמה כנעדרת‬ ‫מהמילטון, מישיגן ב-1989.‬
‫הג'יין דו נמצאה ברסין, ויסקונסין ב-1999.‬
‫אונדריה הייתה בת 14‬ ‫בערך בזמן שהיא נעלמה,‬
‫והאלמונית מרסין‬ ‫הייתה באמצע שנות ה-20 לחייה.‬
‫הגיל די התאים.‬
‫אז יצרתי איור שחזור של הפנים.‬
‫יש הרבה קווי דמיון בין מאפיני הפנים‬
‫של אונדריה באומן והאלמונית מרסין.‬
‫קודם כול, האפים שלהן דומים מאוד.‬
‫לאונדריה יש אף ארוך עם קצה בולבוסי.‬
‫וכשמסתכלים על מפה,‬
‫אפשר לראות שהולנד, מישיגן‬
‫נמצאת בצד השני של אגם מישיגן‬ ‫מול רסין, ויסקונסין.‬
‫- רסין - אגם מישיגן - הולנד -‬
‫יצרתי קשר עם מחלקת השריף של מחוז רסין‬
‫וקישרו אותי לבלש שאחראי לחקירה הזאת.‬
‫ואמרתי לו, "היי,‬ ‫יש לי בחורה מהולנד, מישיגן,‬
‫"ויש לה פוטנציאל להיות האלמונית שלכם."‬
‫עד כמה שרציתי לדעת מה קרה לה,‬
‫פשוט חששתי לדעת ש…‬
‫אלקסיס הוכתה למוות, נזרקה לתעלה.‬
‫אבל לבסוף, אחרי שלוש שנים,‬
‫הם בדקו את הדנ"א שלי מול האלמונית מרסין‬ ‫ושלחו לי את זה.‬
‫בסדר.‬
‫"יש לציין…"‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫זו לא הייתה היא.‬
‫זה אומר שהיא לא הייתה הבת שלי.‬ ‫זו לא אלקסיס.‬
‫- דגימת דנ"א של קאת'רין לא תואמת -‬
‫אבל הוקל לי. זו הייתה הקלה מוזרה ביותר.‬
‫זו ציפייה לזוועה שאתה לא מאמין,‬
‫וכשהזוועה הזו לא קוראת, זו הקלה.‬
‫אבל זה גם אומר שחזרתי לנקודת ההתחלה.‬
‫אני צריכה להמשיך לחפש אותה,‬ ‫ואני אמצא אותה.‬
‫היא תדחה אותי לחלוטין, ובצדק.‬
‫אבל לפחות אדע שהיא בחיים.‬
‫במיוחד כשהבלש הוורדינק‬ ‫התקשר אליי ואמר, "אנחנו חוקרים את זה.‬
‫"זה לא משהו שפשוט יעלם."‬
‫הייתי מלאת תקווה.‬
‫- מחלקת השריף ובית הסוהר של מחוז אלגן -‬
‫האמת שאונדריה ואני למדנו באותו בית הספר.‬
‫- כריס הוורדינק -‬
‫הייתי שנה מעליה.‬
‫ואפילו לא היו דיבורים בבית הספר‬
‫על כך שהיא נעדרת או שהיא ברחה.‬
‫פשוט הייתה לי הרגשה‬ ‫שהוא רצה שזה ייפתר.‬
‫הוא לא היה מהחבר'ה שפישלו‬ ‫בשנות ה-80 וה-90.‬
‫התיק של אונדריה באומן‬ ‫היה מקרה פתוח במשך 20 שנה,‬
‫אז רצינו לפתוח את החקירה הזו,‬ ‫והוקם צוות חקירה חדש.‬
‫רצינו לעבוד על החקירה‬ ‫באופן שלא נעשה עד כה.‬
‫- טוד וורקמן‬ ‫משטרת מישיגן -‬
‫כל החומר הזה.‬
‫- תמונות של אונדריה באומן -‬
‫אז יצרנו קשר עם משפחת באומן.‬
‫כדי ליידע אותם‬ ‫שאנחנו שוב חוקרים באופן פעיל‬
‫ומנסים לקדם את זה.‬
‫בוקר טוב. שמי טוד.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫דניס.‬
‫דניס? נעים מאוד, אדוני.‬
‫אז אנחנו ממשטרת המדינה בוויילנד.‬
‫מן הסתם, זו חקירה ישנה,‬
‫אבל הביאו אותנו כדי לנסות לסגור מעגל.‬
‫סגירת מעגל. אף פעם אין סגירת מעגל.‬ ‫-כן. זה הכול.‬
‫בואו ניגש לעניין.‬
‫כן.‬ ‫-בואו נמצא את הבת שלי.‬
‫כן, אנחנו מחזיקים באותה דעה.‬
‫פנינו גם לקאת'י, האם הביולוגית.‬
‫היא גם הייתה נחושה מאוד למצוא את בתה.‬
‫וידעתי שהיא דיברה עם קארל קופלמן.‬
‫היא הקימה כמה עמודי פייסבוק.‬
‫כמה מחבריה של אונדריה פנו אליה,‬
‫אתה יודע, ילדים שלמדתי איתם.‬
‫אז פשוט הקשבתי לקאת'י ולקארל קופלמן‬
‫כדי לראות איזה מידע היה להם,‬
‫כדי לראות אם משהו מזה יעזור‬
‫או יהיה שימושי בחקירה שלנו.‬
‫חשבתי, "תודה לאל".‬ ‫אני לא אצטרך לעשות את זה לבד.‬
‫ופשוט ידעתי שאם אמשיך לחפש את אלקסיס‬
‫ואשקיע את כל האנרגיה שלי‬ ‫בעמוד "מחפשים את אונדריה מ. באומן",‬
‫משהו יתפתח.‬
‫ואז מטה הופיעה.‬
‫- מטה מקלאוד -‬
‫פניתי לקאת'י טרקניאן ב-11 במאי, 2013.‬
‫ואמרתי, "אני רק רוצה לחלוק איתך‬ ‫שבספטמבר, 1989,‬
‫"נחטפתי מהולנד, מישיגן‬ ‫בתחנת הדלק 'וינדמיל'‬
‫"בצד הדרומי של הולנד."‬
‫"אני לא יכולה שלא לחשוב‬ ‫שאולי הסיפורים שלנו קשורים."‬
‫הלכתי הביתה ברגל אחרי הלימודים‬
‫ושאלתי את אמא שלי אם אני יכולה ללכת לחברה,‬
‫מה שעשיתי בקביעות.‬
‫תמיד הלכנו ברגל לבתים של אחרים.‬
‫חשבנו שזו שכונה בטוחה.‬
‫והאמת שהיא סירבה.‬
‫והתחננתי והתחננתי בפניה.‬
‫היא אמרה, "בסדר, תתקשרי כשתגיעי לשם".‬
‫ואז… כן.‬
‫הייתי בת שש.‬
‫כאן הייתה טחנת הרוח.‬ ‫אז הוא לקח אותי מפה.‬
‫הלכתי לכאן, והוא ראה אותי,‬
‫והוא בא וחנה ממש כאן לצד המדרכה הזאת.‬
‫והוא אמר, "אמא שלך אמרה‬ ‫שאני יכול לקחת אותך לראות גורים.‬
‫"אנחנו נלך לאסם לראות גורים."‬
‫אז הייתי מספיק קרובה‬
‫שהוא פשוט תפס אותי‬ ‫והכניס אותי לטנדר האדום שלו.‬
‫נסענו זמן מה,‬ ‫וכל כמה זמן אמרתי, "זה האסם?"‬
‫כי התרגשתי לראות גורים.‬
‫והוא אמר, "לא, כמעט הגענו". והמשכנו לנסוע.‬
‫ואז הגענו לצומת, והיה שם שוטר,‬
‫אז הוא אמר לי לשכב.‬
‫ואז הוא התחיל‬ ‫להזיז לי את השיער מאחורי האוזן‬
‫וללטף לי את הלחי ו…‬
‫הוא היה ממש נחמד בהתחלה.‬ ‫חשבתי שהוא בחור נחמד.‬
‫הוא הכיר את אמא שלי.‬
‫ואז כל ההתנהגות שלו השתנתה.‬
‫הוא עצר בצד.‬
‫והוא יצא ולקח חבל מהחלק האחורי של הטנדר.‬
‫ואז הוא חזר, והוא משך אותי מהצוואר‬
‫וגרר אותי לתוך היער, והתחלתי לצרוח.‬
‫והוא הפשיט אותי,‬
‫והוא קשר את הסוודר שלי סביב הפה שלי‬ ‫כדי להשתיק אותי.‬
‫אני רואה את זה כאילו זה הרגע קרה.‬
‫והוא היה מעליי.‬ ‫הוא פתח את רוכסן המכנסיים.‬
‫ופתאום איזה כלב התחיל לנבוח.‬
‫ונשמע שהם היו ממש קרובים.‬
‫יש אתר קאמפינג בסביבה,‬
‫אז הוא בטח הניח שיש אנשים עם כלבים בסביבה.‬
‫אז הוא קם ורץ והשאיר אותי שם.‬
‫- משרד שריף מחוז אוטווה -‬
‫הוא כן תקף אותי מינית.‬
‫- חטיפת קטינה למטרת תקיפה מינית -‬
‫ואז שחררתי את עצמי.‬
‫ורצתי לכביש ערומה.‬
‫ואז מישהו התקשר למוקד החירום.‬
‫- חשוד בחטיפה פיתה ילדה‬ ‫והבטיח להראות לה גורים -‬
‫הייתי צריכה לשבת עם אמנית קלסתרונים,‬
‫ונתתי לה כמה שיותר פרטים.‬
‫אבל הם מעולם לא תפסו אותו.‬
‫אז מאז שהייתי בת שש, אני מחפשת אותו.‬
‫רציתי לוודא שזה לא יקרה‬ ‫לילדות קטנות אחרות.‬
‫ברגע שהאינטרנט הופיע,‬ ‫זה בהחלט שינה את המשחק.‬
‫התחלתי להסתכל על נעדרים במישיגן,‬
‫במיוחד באזור הולנד,‬ ‫באזור שלי בהמילטון והסביבה.‬
‫ואז את צוללת למחילת הארנב ועושה מחקר משלך‬
‫ובודקת אם יכול להיות קשר.‬
‫- מחפשים את אונדריה מ. באומן -‬
‫ב-2013 יצרתי קשר עם דף הפייסבוק.‬
‫וזה פשוט נראה לי מוזר‬ ‫שאונדריה באומן נעלמה‬
‫באותה שנה כמוני, באותו אזור כמוני.‬
‫הדמיון עם המקרה של אונדריה, אם היא נחטפה,‬
‫הרגשתי שהחוטף שלה‬ ‫יכול להיות הבחור שחטף אותי.‬
‫אז התחלתי לקרוא עוד על המקרה שלה.‬
‫ואז ראיתי תמונה‬ ‫של האבא המאמץ של אונדריה, דניס באומן.‬
‫אלוהים.‬
‫הוא נראה בדיוק כמו הבחור שחטף אותי.‬
‫הייתי הרוסה ומבועתת.‬
‫זה האב המאמץ של הבת שלי.‬
‫זה היה מאוד…‬
‫אז מטה, קארל ואני עשינו הרבה מחקר ביחד.‬
‫נחטפתי מתחנת הדלק וינדמיל.‬
‫הוא הריח מלוכלך,‬ ‫כמו מכונאי, אולי ריח של צבע.‬
‫דניס באומן הועסק בנמל מקטאווה.‬
‫הוא היה נגר ועבד על יאכטות בנמל.‬
‫אז דניס עבד במורד הדרך משם.‬
‫וזה היה קצת אחרי 15:00.‬
‫הוא נראה כאילו הוא בדיוק יצא מהעבודה.‬
‫והדרך הייתה ממש ליד הבית שלו,‬
‫- בית באומן -‬
‫די קרוב לאתר הקאמפינג שהובאתי אליו.‬
‫- אתר קאמפינג -‬
‫הוא הלך לכנסייה במורד הרחוב‬ ‫מהמקום שבו הוא חטף אותי.‬
‫הטנדר האדום שנלקחתי בו‬ ‫היה טנדר דהוי ישן וחלוד.‬
‫ניסינו להבין אם הוא נהג בטנדר אדום,‬
‫אז נאלצנו לשאול קרובת משפחה‬ ‫של משפחת באומן,‬
‫והיא אמרה, "כן, היה לו טנדר כזה".‬
‫והם סיפקו תמונה של הטנדר.‬
‫הוא נראה דומה מאוד לטנדר שנלקחתי בו.‬
‫זה היה בדיוק כפי שמטה תיארה.‬
‫יותר מדי צירופי מקרים.‬
‫וכששמעתי את הקול שלו…‬
‫אז התקשרתי למשטרה מיד,‬ ‫ואמרתי, "תראו, הילדה שלי נעדרת".‬
‫הייתה לי צמרמורת בגב.‬ ‫את הקול, את זוכרת.‬
‫יכול להיות שדניס באומן הוא הסיבה‬ ‫שהילדה שלי נעלמה?‬
‫אני לא יודעת איך להגיד את זה‬ ‫בצורה נחמדה. דניס היה שונה.‬
‫הוא גרם לי להרגיש לא בנוח לפעמים.‬
‫הוא לא מישהו שרציתי להיות בחברתו.‬
‫היא סיפרה לי שההורים שלה לא אהבו אותה.‬
‫משהו אומר לי שזה היה בית אימים.‬
‫אונדריה נעלמה. היא נעדרה.‬
‫אלוהים. כן, זה הבחור.‬
‫מי לעזאזל אימץ את הבת שלי?‬
‫כל המצב הזה, זה כמו בית שעולה באש.‬
‫עכשיו, אני יכולה לחלוף על פני הבית הזה‬
‫ולא להסתכל על כל הצורחים לעזרה,‬
‫או שאוכל ללכת ישר לתוך האש,‬ ‫ולתת לה לשרוף אותי.‬
‫ראיתי את האש ונכנסתי ישר לתוכה.‬
‫ואני לא אצא ממנה עד שאגיע לצידה השני.‬
‫אז פשוט ידעתי שעליי לנסוע למישיגן.‬
‫הייתי צריכה לחקור במישיגן,‬ ‫המקום שבו אלקסיס נעלמה.‬
‫- המילטון -‬
‫בפעם הראשונה שנסענו למישיגן,‬ ‫זה היה ב-2013.‬
‫וזו תהיה הפעם החמישית להולנד.‬
‫אבל אנחנו מסוגלים לחלוטין להיכנס לרכב‬
‫ולנסוע לשם כמה זמן שיידרש כדי לפתור את זה.‬
‫תודה לאל שהיה לי את אדי.‬
‫הוא לא הכיר את הבת שלי.‬
‫ואני באמת חושבת שלולא פגשתי את אד‬
‫לא הייתי באה לחפש את אלקסיס‬
‫כי לא הייתה לי אהבה כזאת ללא תנאים.‬
‫אני מרגישה אהובה.‬
‫- קארל קופלמן -‬
‫היי. טוב לראות אותך, קאת'י.‬ ‫-קארל קופלמן!‬
‫טוב לראות אותך שוב.‬ ‫טוב לראות אותך, אד.‬
‫כן.‬ ‫-היי, קארל.‬
‫היינו במישיגן עם קארל‬ ‫כמה פעמים בפרק זמן של עשור.‬
‫זה מאוד סוריאליסטי, אבל זה קרה‬ ‫עם האנשים הנכונים.‬
‫הבלש שלי והסלע שלי.‬
‫ומערכת התמיכה שלה. כן.‬ ‫-הסלע שלי.‬
‫חלק גדול מהחקירה שלי היה דרך פייסבוק,‬
‫אבל אתה לא יכול להשיג כל פרט קטן שנחוץ לך‬
‫אלא אם תדבר עם הבן אדם.‬
‫אז אדי, אני וקארל פגשנו אנשים‬ ‫שהיו מוכנים לפגוש אותנו,‬
‫אנשים שמעולם לא פגשתי באופן אישי.‬
‫- ואייט קלאוד, מישיגן -‬
‫סו! היי. מה שלומך?‬
‫היי.‬
‫אני כל כך שמחה לפגוש אותך.‬ ‫-סוף סוף.‬
‫טוב לפגוש גם אותך.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני רואה את התינוקת שלך בעיניים שלך.‬
‫תודה.‬
‫הגעת וצייצת כמו ציפור מתוקה.‬
‫כי אנחנו אוהבים אותה.‬
‫אני… רואה?‬ ‫-וואו.‬
‫תוכלי לספר קצת‬ ‫על איך הם היו מביאים אותה אלייך?‬
‫כן, אני זוכרת את אונדריה יושבת ליד האח,‬
‫בערך ככה.‬
‫ואז ברנדה הייתה באה ואומרת,‬
‫"שמעת מה הילדה עשתה?‬ ‫רוצה שאספר לך מה הילדה עשתה?"‬
‫ואני חשבתי, "זאת אמורה להיות הבת שלך".‬
‫ואונדריה המסכנה הייתה יושבת בשילוב זרועות,‬ ‫או שהיא הסתכלה למעלה ולמטה ופשוט…‬
‫דניס היה בחדר?‬
‫כן.‬
‫היא נראתה מסוגרת, ובכן, מושפלת.‬
‫כלומר, אם גוערים בך,‬ ‫את לא ילדה שמחה ומאושרת.‬
‫בכנות, זה די מטריד אותי.‬
‫אני לא רוצה לשמוע את כל זה.‬
‫אתה יודע, אבל אני כאן כדי להיות עדה,‬ ‫אז אני אהיה עדה.‬
‫שלום?‬
‫אני בבית של מישל טימר?‬
‫היי, מישל. אני קאת'י.‬ ‫-שלום.‬
‫היי.‬ ‫-היי, מותק. היי.‬
‫ג'ניפר.‬ ‫-היי. מה שלומך?‬
‫אני בסדר גמור. תודה.‬
‫את קים?‬ ‫-כן.‬
‫אכן!‬ ‫-היי, קים.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-נעים להכיר.‬
‫עושה לי טוב על הלב‬ ‫לראות את החברים של אלקסיס.‬
‫אני קוראת לה אלקסיס.‬
‫זה בסדר. כן, אני מבינה.‬
‫אני מצטערת שאני צריכה לבקש משתיכן‬ ‫לחיות את זה מחדש.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫- אונדריה באומן, מישל טימר -‬
‫אני זוכרת שהיא הייתה בכיתה ט',‬ ‫אני הייתי בכיתה י',‬
‫ונסענו באוטובוס לבית שלה, ועמדנו להיכנס,‬
‫אבל היא הסתובבה, והסתכלה עליי ואמרה,‬
‫"אל תיכנסי. תחכי פה בחוץ."‬
‫ואז היא נכנסה,‬ ‫ואבא שלה מיד התחיל לרדוף אחריה‬
‫ולצעוק ולצרוח משהו.‬
‫אז היא ברחה בריצה, והוא היה מאחוריה‬
‫ותפס את כף הרגל שלה והיא נפלה.‬
‫והסתכלתי ולא יכולתי לראות אותה יותר.‬
‫לא יכולתי… הם צעקו וצרחו למעלה.‬
‫אז ביום שני, כשראיתי אותה בבית הספר,‬
‫שאלתי אותה על זה ואת יודעת,‬ ‫היא אמרה לי שהוא רדף אחריה למעלה‬
‫והתחיל להכות אותה‬ ‫כי היא הגיעה מאוחר באוטובוס,‬
‫והיא לא הגיעה מאוחר באוטובוס.‬
‫הוזמנתי לבית שלה, ופשוט בילינו יחד,‬
‫ובזמן ארוחת הערב אני זוכרת‬ ‫שההורים אכלו המבורגרים.‬
‫לאונדריה ולי היה מותר רק‬
‫מה שנראה לי שכינו כריך שאריות.‬
‫זה היה קטשופ, חרדל וחמוצים‬ ‫על שתי פרוסות לחם,‬
‫והיא ציינה שזה כל מה שהותר לה לאכול.‬
‫זה מה שאונדריה אמרה?‬
‫כן, זה מה שאונדריה אמרה.‬
‫אז דניס קם מהצד השני של השולחן מולי‬
‫והכה אותה חזק כל כך שכמעט הפיל אותה.‬
‫כמובן שהיא התחילה לבכות.‬
‫ברנדה ישבה שם ולא עשתה דבר.‬
‫היא פשוט המשיכה להאכיל את התינוקת.‬
‫זה כאילו שהיא הפנתה את הגב‬ ‫והתנהגה כאילו זה לא קרה.‬
‫בשלב הזה, מכל מה שקרה, כבר נמאס לה,‬
‫אז היא חזרה איתי הביתה באוטובוס.‬
‫ההורים שלי לא היו בבית,‬ ‫אז עלינו לחדר שלי,‬
‫והיא נשארה בחדר שלי,‬ ‫התחבאה מההורים המאמצים שלה.‬
‫והיא נשארה ארבעה ימים בערך.‬
‫הייתי מעלה ונותנת לה אוכל‬
‫אחרי שהמשפחה שלי סיימה לאכול.‬
‫היא המשיכה לספר לי שהאבא המאמץ שלה‬
‫היה נכנס לחדר שלה בלילה‬ ‫ומאלץ אותה לעשות מעשים מיניים‬
‫שהיא לא רצתה לעשות.‬
‫כילדה בת 13, זה טראומתי לשמוע את זה,‬
‫אפילו לא ידעתי מה לעשות בנוגע לזה‬ ‫חוץ מ"את צריכה לספר למישהו".‬
‫אז חזרנו לבית הספר למחרת.‬
‫אונדריה ואני ירדנו מההסעה,‬ ‫נכנסנו למשרד המנהל,‬
‫וישבנו לדבר עם האנשים שם על מה שקרה לה.‬
‫אני גאה בה. זה מסב לי גאווה.‬
‫היא הייתה חזקה מאוד.‬
‫היא הייתה כמוני.‬
‫יש גבול לכמה שאפשר לספוג.‬
‫אני זוכרת שאונדריה ואני שיתפנו זו את זו‬ ‫בבעיות שהיו לנו בבית.‬
‫אז אני זוכרת שמשטרת מחוז אלגן‬ ‫היו באים לבית הספר,‬
‫ואז הם היו קוראים להורים שלך‬ ‫לבוא גם לבית הספר.‬
‫והם היו שואלים אותך במקום‬ ‫כשההורים איתך בחדר,‬
‫"טוב, אז ספרי לנו מה קורה."‬
‫מה את אמורה להגיד?‬
‫ההורים שלך יושבים מולך.‬
‫את מסתכלת על ההורים שלך‬ ‫ואומרת, "אתה יודע, שום דבר".‬
‫ואז הם היו שולחים אותך חזרה הביתה איתם.‬
‫גם אני עברתי את זה.‬
‫יום אחד, היה ויכוח,‬ ‫והיא הסתובבה ואמרה,‬
‫"אבא התעלל בי."‬
‫ואמרתי לה, "זה שקר".‬
‫בזמנו, היא הייתה בייעוץ.‬
‫ושלושתנו נכנסנו לדבר עם היועץ.‬
‫והוא לקח אותה ודיבר איתה קודם.‬
‫ואז הוא ביקש מדני וממני להיכנס.‬
‫הוא אמר, "יש לך משהו לומר?"‬
‫והיא אמרה, "כן. שיקרתי".‬
‫הוא אמר לה, כשכולנו היינו שם, הוא אמר,‬
‫"את מבינה מה האשמות כאלה‬ ‫יכולות לעשות לאבא שלך?"‬
‫היא הודתה שאף אחד לא נגע בה.‬
‫זה היה שקר‬ ‫כי היא ניסתה להשיג את מה שהיא רוצה.‬
‫תכניסו את הכנסייה, כמובן.‬
‫אם כבר ללכת לטיפול, בואו נלך לכנסייה.‬
‫כן. זה קלאסי.‬
‫היא מתחננת לחייה. היא התחננה לחייה.‬
‫וכל האנשים האלה פשוט העלימו עין.‬
‫כלומר, הילדים עשו יותר מהמבוגרים.‬
‫הילדים שיקרו בשבילה.‬ ‫הילדים הגניבו לה אוכל.‬
‫לילדים היה אכפת ממנה.‬
‫מערכת המשפט לא עשתה דבר בשבילה‬ ‫פרט להחזרתה לאותו המצב בדיוק.‬
‫מה זה אומר‬
‫על התגובה של ברנדה‬ ‫למשהו שעלול לקרות עם הבת שלה‬
‫ביחס לדני ואיך שהוא מתייחס אליה?‬
‫אני יכולה להבין, כשהכול חוזר לפעם ההיא‬
‫שהיא ישבה ליד האח, שזה מה שקרה.‬
‫היא סיפרה לכל מי שהיא יכלה,‬
‫ואף אחד לא הקשיב.‬
‫אבל היא אף פעם לא התוודתה ואמרה לנו כלום‬ ‫כי היא בטח חשבה, "למה?‬
‫"גם הם לא יאמינו לי."‬
‫וזה שבר את לבי.‬
‫עודדנו אותה לעזוב, לצאת מהמצב הזה,‬
‫לצאת מהבית שלה,‬ ‫והיא לא רצתה להשאיר את התינוקת שם.‬
‫היא אמרה, "לא, אני צריכה לטפל בוונסה".‬
‫היו לנו אז תיקיות.‬
‫אונדריה שמה תמונות של התינוקת בתיקייה שלה.‬
‫היא טיפלה בה כל הזמן.‬
‫החליפה חיתולים, האכילה בבקבוק.‬ ‫היא אהבה את אחותה הקטנה.‬
‫והיא נלחצה מהמחשבה‬ ‫על עזיבה של אחותה הקטנה שם לבד.‬
‫והיא אמרה לנו…‬
‫סליחה. זה פשוט ממש עצוב.‬
‫אני מבינה. אני מצטערת.‬ ‫-אבל בכל אופן, היא אמרה ש…‬
‫היא תעזוב כשוונסה תגדל ותלך למצוא‬
‫את האמא האמיתית שלה.‬
‫אני חושבת שהיא ברחה מהבית וחיה איפשהו‬
‫הרחק מהמשפחה המאמצת שלה.‬
‫היא בטח הייתה מאושרת שם‬
‫והתרחקה מהמצב ומצבה היה יותר טוב.‬
‫ובגלל שאני יודעת כמה היא רצתה לברוח,‬
‫אני באמת מאמינה בזה.‬
‫ברנדה התקשרה וסיפרה לנו שאונדריה ברחה.‬
‫והסיפור שאני שמעתי,‬ ‫לא שמעתי שום דבר על זה שהיא לקחה כסף.‬
‫לא? אה, לא?‬ ‫-או… לא.‬
‫אמרתי, "היא לקחה איתה משהו?‬ ‫היא לקחה את הבגדים שלה?‬
‫"את התיק שלה?"‬ ‫"לא, היא לא לקחה כלום.‬
‫"היא לא לקחה את התיק שלה או איפור. כלום."‬
‫ואמרתי לקרייג, "זה לא מוזר?"‬
‫אבל דיברתי עם ברנדה בטלפון, ואמרתי,‬
‫"את יודעת, מה דני…‬ ‫איך הוא מרגיש בקשר לזה?"‬
‫כן.‬
‫והיא אמרה, "אי אפשר לדבר איתו‬
‫"כי אנחנו מתחילים לריב‬ ‫ברגע שאני מציינת את זה."‬
‫ההתנהגות שלו הטרידה אותי‬ ‫עד כדי כך שדיווחתי על כך.‬
‫רק אמרתי, "אני מתקשרת בנוגע‬ ‫להיעלמות של אונדריה באומן,‬
‫"ואני חושבת שכדאי‬ ‫שתבדקו מקרוב את דניס באומן."‬
‫הנסיבות סביב עזיבתה לא הגיוניות,‬
‫ואני רוצה תשובות.‬
‫היא הייתה אמורה לקבל את הטוב ביותר.‬
‫זה מה שנאמר לי.‬
‫וזה מה שהיא קיבלה.‬
‫זה כל כך מרתיח.‬
‫כל הסערה הזאת חוזרת.‬
‫אחרי שמסרתי את אלקסיס לאימוץ,‬ ‫נאבקתי עם מחשבות אובדניות במשך שנים.‬
‫זה מה שאימוץ עשה לי, אז אין לי ילדים.‬
‫לא הייתי מספיק אמיצה.‬
‫ואני כנה כשאני אומרת‬ ‫שאם יכולתי לשמור אותה איתי,‬
‫אם הייתי מקבלת תמיכה, היא הייתה כאן עכשיו.‬
‫אני שונאת את עצמי בגלל זה. פאק. סליחה.‬
‫כמובן שהאמנתי לכל מה שאמא שלי סיפרה לי.‬
‫"יהיו לה חיים יפים."‬
‫סליחה.‬
‫קשה לראות את החלומות שלך מתרסקים ככה.‬
‫אז אני צריכה לחיות עם זה.‬
‫וזה… קורע אותי לגזרים.‬
‫ואם משהו יקרה לאלקסיס,‬
‫אני לא חושבת שאוכל לסלוח לעצמי.‬
‫גיליתי על FOIA, חוק חופש המידע, מקארל.‬
‫וזה בעצם חוק שאומר שאפשר למלא טופס,‬
‫לשלוח להם הרבה כסף,‬
‫וישלחו לך ערימת מסמכים.‬
‫אז עשיתי FOIA לדניס באומן.‬
‫כשגיליתי את הרקע של באומן,‬ ‫אתם בטח צוחקים עליי.‬
‫- מחלקת שריף‬ ‫גרנד הייבן, מישיגן -‬
‫היו שני תיקים.‬
‫אחד מהם היה המעצר שלו על פריצה‬ ‫ועל הטרדת עמיתה לעבודה.‬
‫כשהוא נתפס, ערכו חיפוש בבית שלו‬
‫ומצאו תיק שהכיל תחתונים של האישה,‬
‫מסכה שתסתיר את זהותו,‬ ‫ורובה ציד קצוץ-קנה לא חוקי.‬
‫הוא ריצה רק שנה בבית כלא מחוזי על זה.‬
‫והיה מקרה שני אלים עוד יותר ב-1980.‬
‫ב-23 במאי, 1980, הוא היה בן 31.‬
‫באומן תקף את הקורבן. היא הייתה נערה.‬
‫זה היה לאורך לייקשור דרייב,‬ ‫ליד פארק קירק, בהולנד, מישיגן.‬
‫אז היא נשאלה על ידי עורך הדין,‬ ‫"מה הדבר הראשון שקרה?"‬
‫התשובה שלה,‬ ‫"הוא אמר, 'תעצרי בצד, רדי מהאופניים,‬
‫"'ותתחילי ללכת לכיוון היער.'‬
‫"ואז ראיתי את האקדח.‬ ‫והוא צעק עליי שוב‬
‫"והוא ירה באקדח מאחוריי.‬
‫"והוא אמר, 'לעזאזל, רדי מהאופניים‬
‫"'ותתחילי ללכת לכיוון היער.'‬
‫"והוא ירה באקדח לכיוון הרגל שלי,‬ ‫וראיתי את האדמה עפה.‬
‫"הוא אמר לי שהוא הולך לחורר אותי,‬
‫"והוא כיוון אליי את האקדח.‬
‫"והסתובבתי וראיתי טנדר נוסע דרומה.‬
‫"אז נופפתי בזרועותיי וניסיתי‬ ‫לגרום לאדם שנהג בטנדר לעצור.‬
‫"וזרקתי את האופניים שלי‬ ‫"בחלק האחורי של הטנדר.‬
‫"והיא פתחה את הדלת והכניסה אותי.‬
‫וכשהוא נתפס, הוא אמר למשטרה,‬
‫"אתה חייב לשחרר אותי.‬ ‫אני צריך לאסוף את בתי הקטנה מבית הספר."‬
‫הוא הלך ישר לקדם-משפט?‬
‫נכון, הוא הואשם בהתחלה בניסיון לרצח‬
‫וטען לתקיפה עם כוונת ביצוע עבירות מין.‬
‫זו דעתו של השופט.‬
‫"בית המשפט הגיע למסקנה‬ ‫שהוא מהווה סכנה לנשים‬
‫"כשאינו במאסר."‬
‫השני בפברואר, 1981, גזר דין‬ ‫חמש עד עשר שנים על התקיפה שלה.‬
‫באותה תקופה, אונדריה הייתה בת שש.‬
‫עברתי לקינרוס כשהוא הועבר לשם.‬
‫והיא תמיד התלוננה על זה.‬
‫"כל הילדים יודעים שאני בת של אסיר."‬
‫ואמרתי, "את לא היחידה".‬
‫חס וחלילה שאני אקח את הילדה הזאת‬ ‫לחדר ביקורים בבית סוהר.‬
‫כשגיליתי שהיא לקחה‬ ‫את הילדה הקטנה הזאת לבית סוהר, אני פשוט…‬
‫אתה יודע, זה פשוט הרס אותי.‬
‫ואז הוא שוחרר מהכלא ב-31 בינואר, 1986,‬
‫ואונדריה, בשלב הזה, הייתה בת 11.‬
‫כולנו היינו בהלם שברנדה נשארה איתו‬
‫עם הנערה הצעירה הזאת.‬
‫אז הבת הקטנה שלי גרה עם אסיר משוחרר‬
‫שניסה לרצוח נערה מתבגרת.‬
‫אף אחד לא היה שם להגן על הבת שלי.‬
‫היא לא אומצה על ידי משפחה טובה.‬
‫כלומר, תסתכלו על ההיסטוריה שלו.‬
‫אז בשלב הזה כבר השתכנעתי‬ ‫שדניס עשה משהו לאלקסיס.‬
‫הייתי משוכנעת שהוא רצח אותה.‬
‫אז אלקסיס מספרת לאנשים אחרים‬ ‫שדניס מתעלל בה,‬
‫וברנדה יודעת, אבל לא אכפת לה.‬
‫הוא היה צריך שהיא תמות.‬
‫אני צריכה להוכיח שהוא עשה את זה.‬
‫ואם אני אצטרך להיות מטורפת‬ ‫כדי לנער את כולם, אז זה מה שיקרה.‬
‫אני אעשה כמה רעש שאצטרך.‬
‫- אוניברסיטת מדונה‬ ‫מרכז פרנסיסקו -‬
‫בעשר השנים האחרונות,‬
‫קארל ואני התחלנו לנסוע‬ ‫לכנס הנעדרים במישיגן.‬
‫ובעצם כל שנה,‬
‫כל משפחות הנעדרים נפגשות‬
‫וסוג של מעדכנות מה קורה.‬
‫סיפורים איומים.‬
‫היי. שמי מרי ברלין. אחותי נעדרת.‬
‫יש לי בן משפחה נעדר, ריצ'רד היצ'קוק.‬
‫הוא נעדר מאז 1990.‬
‫אני פשוט אסירת תודה על כולם‬ ‫בחדר הזה ולכל מי שמגיע.‬
‫זו מעין מערכת תמיכה.‬
‫אתה מתעדכן מה קורה‬ ‫עם האנשים האלה פעם בשנה.‬
‫אחרי 32 שנות המתנה וחיפוש אדם אהוב,‬
‫זה מצב נורא להיות בו.‬
‫ולפעמים אני מרגישה‬ ‫שהלוואי שיכולתי למצוא אותו כמלאך‬
‫במקום לתהות איפה הוא.‬
‫הפעם השנייה שנסענו למישיגן‬ ‫עם קארל הייתה ב-2013.‬
‫איחרנו בכמה דקות. כולם כבר ישבו במעגל.‬
‫ואני מתיישבת, וקארל אומר,‬
‫"הנה ברנדה." והכול נעצר.‬
‫לקחתי את המחברת הזאת‬
‫כי חשדתי שקאת'י תהיה שם,‬
‫והתכוונתי לפגוש אותה.‬
‫התכוונתי לחלוק תמונות.‬
‫ואמרתי, "היום יש לה כאן שתי אמהות.‬
‫"אני רוצה להודות לך שבאת, קאת'י."‬ ‫וזה כל מה שאמרתי.‬
‫קפצתי.‬
‫אמרתי, "תגידי לאנשים האלה מי זה בעלך".‬
‫ופתאום כולם נבהלו,‬
‫והייתה קצת מהומה.‬
‫הייתה לי כוס קפה ביד כל אותו הבוקר,‬
‫ואם הייתה לי כוס הקפה הזאת,‬ ‫הייתי זורקת לה אותה בפרצוף.‬
‫היא העיפה את היד מולה,‬
‫כאילו שהיא סטרה לה בפרצוף.‬
‫הייתי כמו מישהי‬ ‫ב"ג'רי ספרינגר" באותו הרגע.‬
‫היא התנהגה כמו מכשפה.‬
‫היא צרחה וצעקה‬
‫שבגלל שבעלי היה פעם בכלא, הוא היה מפלצת.‬
‫הוא הרג אותה, ואני עמדתי והסתכלתי.‬
‫אנחנו לא אנשים כאלה.‬
‫הייתי פקעת עצבים. לא יכולתי לדבר.‬ ‫יכולתי לצעוק, אבל לא יכולתי לדבר.‬
‫אז קארל מתחיל לדבר.‬
‫אז נעמדתי, והתחלתי להציג את עצמי.‬
‫קאת'י עמדה מאחוריי והחזיקה שלט,‬ ‫"מחפשים את אונדריה באומן".‬
‫אז היא עמדה מאחוריי והחזיקה את השלט.‬
‫וקארל אמר, "יש את הסיפור שהם מספרים לך,‬
‫"ויש את הסיפור הסביר."‬
‫וכולם הסתכלו על ברנדה, כאילו,‬
‫"מה הסיפור הסביר, ברנדה?"‬
‫היא פשוט התחילה לצרוח ולגעור ולצעוק.‬
‫ואמרתי, "קארל, הייתי מוכנה לדבר איתה היום,‬
‫"אבל לא אם היא תתנהג ככה."‬
‫ברנדה הייתה נסערת, ואמרה,‬
‫"טוב שבעלי לא כאן."‬
‫ואמרתי "מה את מצפה שאני אגיד?‬ ‫אנחנו יודעים על העבר הפלילי שלו.‬
‫"אנחנו יודעים שהוא ריצה חמש שנים בכלא‬
‫"על ניסיון אונס ילדה בת 18 באיומי אקדח.‬
‫"מה אנחנו אמורים לחשוב?"‬
‫והתגובה שלה הייתה,‬ ‫"טוב, לא שכחתי מה הוא עשה,‬
‫"אבל אני סולחת לו,‬ ‫ונדרי הנישואים שלי משמעותיים עבורי."‬
‫ואני פשוט לא יכולה להכיל את זה יותר.‬
‫אז פשוט יצאתי בסערה מהחדר.‬
‫ניגשתי לשם. החזקתי את הנר.‬
‫הדלקתי אותו.‬
‫וחשבתי "ובכן, מי האמא הטובה יותר כאן?"‬
‫"היא אפילו לא תחצה את הבמה בשביל הבת שלה?"‬
‫לא יכולתי. לא יכולתי להיות איתה בחדר.‬
‫נכנסתי למכונית וצרחתי כמו שלא צרחתי מעולם.‬
‫- המילטון -‬
‫קארל סבל הרבה ממני.‬
‫אני כמו אש. הוא כמו קרח.‬
‫וזה מסוג הדברים ששומרים על שפיותך,‬
‫כשיש מישהו שיסבול אותך‬
‫כשאת מתחרפנת.‬
‫כשצריך להתמודד עם החיים‬ ‫בעולם הזה של הנעדרים,‬
‫יש לך תוכנית עבודה די קבועה.‬
‫אני איטית אבל נחושה.‬
‫את מדברת עם הקהילה.‬
‫מדברת עם האנשים שהיא הכירה.‬
‫שמעתי שהיא מתוארת כמורדת.‬
‫כן, ככה אני רואה את אלקסיס, כמורדת.‬
‫- אמא של חברה של אונדריה -‬
‫"אני לא רוצה להיות כמו כולם.‬ ‫אני אדם בפני עצמי."‬
‫את יודעת, זה נשמע כמו הדם שלי.‬
‫כן?‬
‫זה מה שקארל ואני עשינו בעשר השנים האלה.‬
‫הפצנו את השמועה.‬
‫דניס חש בנו. הוא הרגיש אותנו שם.‬
‫הוא ידע שאנחנו מקיפים אותו.‬
‫אני חושבת שהיא ממש שינתה את הכיוון‬
‫של כל החקירה הזאת.‬
‫ראיתי כרזה בפעם הראשונה כשאת התחלת את זה.‬
‫את לא שוכחת את הפנים שלה.‬
‫צורת הפנים שלך‬ ‫והעיניים שלך דומות מאוד לשל אונדריה.‬
‫היא דומה לך מאוד.‬
‫תודה על זה. תודה.‬
‫לדבר עם אנשים שהכירו את אלקסיס‬
‫הופך אותה ליותר אמיתית.‬
‫יותר מתמונה על כרזה.‬
‫את יפהפייה. את צריכה להיכנס.‬
‫- מטה מקלאוד -‬
‫ומיד התחברתי עם מטה.‬
‫אני יודעת שהוא חטף אותה‬ ‫כשהיא הייתה ילדה קטנה בת שש.‬
‫היא די דרבנה אותי.‬
‫כבר הייתי כעוסה וחדורת מוטיבציה,‬
‫אבל ברגע שפגשתי את מטה, זה הוכפל.‬
‫התחברנו ברמה הזאת.‬
‫זה בדיוק כמו חיבור נשמות.‬
‫אני תמיד קוראת לה אם הנשמה שלי.‬
‫ואני אוהב אותה, ואני לא חושבת‬
‫שדבר מזה היה קורה בלעדיה.‬
‫הנה. עכשיו זה…‬
‫אנחנו הולכים קודם לתיכון המילטון?‬
‫נראה לי שקודם נלך לבית באומן.‬
‫בסדר.‬
‫קארל ואני היינו שוכרים מכונית,‬
‫והיינו נוסעים לכל מקום‬ ‫שבאומן חי בו אי פעם,‬
‫בניסיון למצוא משהו שיוכיח‬
‫שדניס באומן אחראי לרצח של בתי.‬
‫תסתכלי ימינה, שם היה הבית.‬
‫כן.‬
‫ממש כאן.‬
‫זה הבית שבו גרה אלקסיס, אבל הוא נהרס.‬
‫דניס וברנדה עברו לשטח שבו הם גרים עכשיו,‬
‫כמעט מיד אחרי שאלקסיס נעלמה.‬
‫- בית באומן -‬
‫וזה די קרוב לבית הראשון.‬
‫- בית באומן הישן -‬
‫זה היה כל כך מוזר שהם עברו מהפינה הזאת‬
‫- בית באומן החדש -‬
‫כי חשבנו, "מה אם היא תחזור?‬
‫"לאן היא תלך?"‬
‫הנה הם.‬
‫הנה הבית.‬
‫משפחת באומן גרה שם.‬
‫מישהו בבית.‬
‫תחנה מעבר לכביש, קארל.‬
‫אתה תשגר, אני אשמור.‬
‫בסדר.‬
‫אם מישהו יתחיל לחשוב,‬
‫"מה לעזאזל קורה פה?"‬ ‫קארל יכול פשוט לרדת על הברך ולהגיד,‬
‫"האם תתחתני איתי?"‬
‫בוא נעיף את הרחפן הזה.‬
‫כן.‬
‫קדימה, קטנצ'יק. הנה הוא. טוב.‬
‫כל הנסיבות ממשיכות להצביע על דניס.‬
‫אני מרגישה את זה בעצמות שלי.‬
‫ופיתחתי אובססיה‬ ‫לחצר האחורית של דניס באומן.‬
‫אני על זה עכשיו.‬
‫רד לנקודה הזאת שם.‬ ‫-כן.‬
‫אתה עושה לי את היום, בנאדם.‬
‫זו החצר האחורית של דניס באומן.‬
‫וידעתי על גוגל ארת',‬ ‫והתחלתי להסתכל על הנכס של באומן.‬
‫והיה משהו מאחורי הבית שגרם לי לתהות,‬
‫"מה זה?"‬
‫הראשון שראיתי היה בסביבות 2011‬
‫עם הצורה האליפטית. ואז זה נעלם.‬
‫ואז הייתה רק האדמה.‬
‫כן, נראה שיש שם מלט.‬
‫אבל תראה את זה, קארל. יש שם משהו.‬
‫מה זה?‬
‫למה זה כל הזמן משתנה?‬
‫מה המשמעות של זה?‬
‫זה בטח אומר שהוא מסתיר משהו.‬ ‫מה הוא מסתיר?‬
‫הבת שלי, היא בחצר האחורית הזאת.‬
‫אני בספק שהוא שם את הגופה שלה שם‬
‫- בית באומן החדש -‬
‫כי הוא גר במקום אחר‬ ‫כשאונדריה נעלמה.‬
‫- בית באומן הישן -‬
‫בהתחשב בכך שהיה אזור מיוער‬ ‫מעבר לרחוב מבית באומן‬
‫שבו הם גרו בזמנו, המסקנה הכי ברורה,‬
‫אם הוא הרג אותה, הוא לקח את הגופה שלה‬
‫ונפטר ממנה באזור המיוער.‬
‫וקאת'י כל הזמן אומרת‬ ‫"לא, היא קבורה בחצר האחורית שלו".‬
‫אבל אני לא מצליח להשלים עם זה‬ ‫שהוא הרג אותה ואז‬
‫חמישה או שישה חודשים לאחר מכן‬ ‫קבר את הגופה שלה בחצר האחורית.‬
‫אבל היא משוכנעת.‬
‫הבת שלי שם.‬
‫אם תבוא לכאן…‬
‫ממש שם. משהו כמו שישה מטרים‬ ‫מהצד האחורי של הבית שלו.‬
‫לא אמרתי לה שהיא משוגעת‬ ‫או שזו תאוריה מטופשת.‬
‫פשוט זרמתי עם זה.‬
‫פשוט השתכנעתי‬ ‫שהוא הרגיש שהיא שייכת לו.‬
‫והייתה לו זכות להרוג אותה.‬ ‫והייתה לו זכות לקבור אותה.‬
‫והוא התכוון לשמור עליה קרובה.‬
‫כלומר, זה הכי מרחיק לכת ומופרך,‬ ‫אבל זה עובד.‬
‫תוכיח לי שאני טועה, דניס.‬ ‫קדימה, תוכיח לי שאני טועה.‬
‫אני יודע מה עשית, דניס באומן.‬
‫ואני יודעת למה עשית את זה.‬
‫התקשרתי למשטרה ואמרתי,‬
‫"תשיגו צו חיפוש. הגופה שלה בחצר האחורית."‬
‫אי אפשר לחפור בחצר של מישהו‬ ‫כי לאמא יש תחושה.‬
‫אבל דניס באומן היה בראש רשימת החשודים.‬
‫אבל לא היו לנו עדים שאמרו שהוא עשה משהו.‬
‫לא ידענו אם היא בחיים, אם היא מתה.‬
‫כשהתחלנו להיפגש איתו,‬ ‫הוא היה קצת מרוחק.‬
‫- כריס הוורדינק‬ ‫משרד השריף של מחוז אלגן -‬
‫הוא תמיד הכחיש כל מעורבות.‬
‫לא היה לנו שום קשר להיעלמות של אונדריה.‬
‫אני אשבע בערימת ספרי תנ"ך.‬
‫לא ראו או שמעו מאונדריה כבר הרבה מאוד זמן.‬
‫ההנחה שלי היא שהיא מתה.‬
‫זו ההנחה שלי כבר הרבה זמן,‬ ‫אבל אין לך הוכחה.‬
‫אין לי הוכחה.‬
‫כמה חסרי אונים הם בטח הרגישו, נכון?‬
‫אני הרגשתי די חסרת אונים.‬
‫אבל פשוט חשבתי,‬ ‫"אני אתפוס את הבן זונה הזה".‬
‫אז הלכתי על שלט חוצות.‬
‫שלט חוצות יופיע להם מול הפרצוף, נכון?‬
‫- תעלומת נעדרת לא פתורה‬ ‫אונדריה באומן -‬
‫זה היה בכביש הראשי‬ ‫שעובר ליד איפה שדניס גר.‬
‫התגריתי בו.‬
‫"אתה יודע שאני יודעת, דניס."‬
‫עכשיו כולם ידעו.‬
‫כל הכבוד לה שהיא מזיזה עניינים‬ ‫כדי למצוא תשובות.‬
‫זה מדהים שהיא עשתה את זה‬ ‫ולחצה כל כך חזק.‬
‫לא עזבתי אותו בפייסבוק.‬
‫"הקארמה הרעה שלך‬ ‫מתדפקת על דלתך, דניס באומן,‬
‫"והיא לעולם לא תשכח את השם שלך."‬
‫את מודאגת לפעמים מפרסום דברים כאלה?‬
‫לא, אף פעם.‬
‫לא נראה לי שדניס באומן אמיץ מספיק‬ ‫כדי לתקוף מישהי בגודל שלו.‬
‫- לא נפסיק‬ ‫תירקב בגיהינום -‬
‫- באומן רצח את אונדריה‬ ‫הגופה שלה בחצר האחורית -‬
‫- אל תחשוב שאסיט את מבטי -‬
‫האם אי פעם הואשמת בזה לפני כן?‬
‫לא.‬
‫זה היה חרא, והיא האכילה בזה את כולם.‬
‫והיא עדיין מאכילה את זה.‬
‫- נעדרת‬ ‫אונדריה באומן -‬
‫הסיבה היחידה שהפוסטרים הודבקו‬ ‫הייתה כדי להטריד אותנו.‬
‫הורדתם חלק מהם?‬
‫לא, אני רוצה למצוא אותה.‬
‫קאת'י הייתה כותבת להם מכתבים על בסיס יומי.‬
‫היא התקשרה כמה פעמים ביום.‬
‫בשלב מסוים, התקשרתי אליהם,‬ ‫וכמובן, המזכירה האלקטרונית עונה,‬
‫ואני פשוט צורחת עליהם עד הצפצוף.‬
‫והתקשרתי שוב, ושוב צרחתי עליהם,‬
‫עד הצפצוף. ושוב התקשרתי.‬
‫"ביפ". אתה יודע שהם ניתקו‬ ‫את הטלפון שלהם בשבוע לאחר מכן?‬
‫ייתכן שקאת'י הייתה קרובה מאוד‬ ‫לחצות כמה קווים.‬
‫- ואנחנו רודפים אחריך! -‬
‫זה בהחלט גרם לנו לקחת צעד אחורה‬
‫ולהרגיע את משפחת באומן.‬
‫ברנדה התקשרה לבלש הוורדינק.‬
‫הוא אמר, "ברנדה אמרה לי‬ ‫שאם תתקשרי אליה שוב,‬
‫"היא תגיש תלונה על הטרדה."‬
‫לא הייתי קוראת לזה הטרדה.‬ ‫הייתי קוראת לזה התמדה ועקשנות.‬
‫ופיטבול עם שפתון.‬
‫נכון מאוד.‬
‫היא ויתרה על הילדה שלה,‬ ‫והיא משחקת אותה,‬
‫"אוי, ילדתי המסכנה.‬ ‫ומסרנו אותה למפלצות האלה."‬
‫הוא צריך להוכיח שהוא לא עשה את זה,‬ ‫או שאני אעמוד על הר ואצעק‬
‫עד סוף חיי.‬
‫מה תעשה?‬
‫אנחנו לא נוותר. ואנחנו נמשיך לדחוף.‬
‫- קארמה היא הגנגסטר הכי סבלני שיש. -‬
‫- אני נחושה מאוד למצוא את אלקסיס -‬
‫דניס לי באומן מהמילטון, מישיגן‬ ‫רצח את אונדריה מ. באומן -‬
‫- אנחנו צופים בך! -‬
‫ישבתי ליד שולחן כתיבה קטן כאן בסלון,‬
‫וזה היה מוקדם בבוקר,‬
‫וניסיתי להמשיך בבניית עמוד הפייסבוק.‬
‫וחשבתי ששום דבר לא יקרה לעולם.‬
‫ואז הטלפון צלצל, ועניתי, וזאת מטה.‬
‫והדבר הראשון שמטה אמרה היה,‬ ‫"הם תפסו אותו".‬
‫מישהו מפייסבוק שלח לי הודעה‬ ‫שהיה חבר של השכן.‬
‫והוא אמר, "הם בשטח בית משפחת באומן.‬
‫"ויש כל כך הרבה ניידות משטרה בחצר שלו."‬
‫וחשבתי, "סוף סוף‬
‫"הם יאשימו את דניס באומן ברצח בתי."‬
‫שישה שוטרים באו אליי משום מקום.‬
‫הטיחו אותי על החלון ואמרו שאני עצור.‬
‫הם לא אומרים לי למה.‬
‫לא הרגתי את הבת שלי. אין שום סיכוי.‬
‫לפני 31 שנה היא יצאה מחיינו.‬
‫אין לנו מושג איפה היא.‬
‫לא רצחתי את הבת שלי.‬
‫בוקר טוב, מר באומן.‬
‫אני לוטננט סקוויירס, וזה הבלש סמית'.‬
‫אתה יודע למה אנחנו פה?‬
‫אין לי שמץ של מושג.‬
‫כלום?‬ ‫-כלום.‬
‫חיכית לי.‬
‫אתה מתכוון להגיד לי למה נעצרתי?‬ ‫-בהחלט, אני אגיד לך.‬
‫אני הבחור שבגללו הסתכלת מעבר לכתף‬
‫וחיכית לרגע שיגיע במשך רוב חייך.‬
‫ועכשיו הרגע הגיע.‬
‫העיניים שלך בסדר?‬
‫בערך, כן.‬
‫נהדר, אז אתה שוטר מנורפולק.‬
‫נכון.‬
‫אתה עצור על רצח ב-1980‬
‫שביצעת כשרצחת‬ ‫את אשתו של טייס הקרב בווירג'יניה.‬
‫יצאת מדעתך.‬
‫לכן אנחנו כאן.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬