Legg en kubbe til på bålet.
Jeg tror det blir bra der.
Ja.
Forsiktig.
Det ser bra ut.
Denne historien handler ikke om meg.
Den handler om et savnet barn.
Mitt savnede barn.
Jeg har lett etter henne hele livet.
Jeg visste ikke hva som hadde skjedd.
Hun bare forsvant.
Det har vært en lang, tøff reise.
For her er saken:
min datters sak var ikke uløst. Den ble ikke etterforsket.
Det gjorde meg sint.
Men sinne motiverer.
Jeg kom til et punkt der jeg måtte finne ungen i live.
Om jeg så må reise jorda rundt for å få det til.
Bare sinne kan drive deg sånn.
Det trenger ikke mat. Det trenger ikke søvn.
Det kan drepe deg.
Vil du få noe gjort, bli god og sint.
Det kommer et svar på dette.
Jeg skal finne henne.
INN I ILDEN: DATTEREN SOM FORSVANT
Du får den slemme.
-Er det bra? -Ja.
Jeg er klar.
Jeg møtte Ed i 1991. På gamlemåten i baren.
Cathy var i sykepleieruniformen. Hun jobbet som sykepleier i New Orleans.
Hun forlot baren, og ingen av oss trodde vi skulle treffes igjen.
Tre dager senere møttes vi igjen, og etter det har vi aldri vært adskilt.
Hun sa opp jobben, leide flyttebil,
lastet opp alle tingene sine og hunden,
og kjørte fra New Orleans opp hit til dette huset i Massachusetts.
Og underveis stoppet vi ved kapellet ved University of Virginia,
og vi giftet oss ti uker etter at vi møttes.
Og det var 32 år siden.
Vi var gift i omtrent en måned
da hun nevnte at hun hadde fått et barn,
og hun hadde adoptert bort barnet.
Det er hjerteskjærende, hele livet, at jeg gjorde dette,
at jeg lot dette skje mot henne og meg.
Hun var den peneste babyen jeg har sett. Ekstremt skallet.
Vakre øyne.
Jeg var bare 16 år gammel da jeg fikk datteren min i 1974.
Det ble virkelig for meg at jeg måtte få henne ut av bleier.
Jeg måtte lære henne å spise selv.
Jeg måtte gjøre alt det en voksen gjør som jeg ikke visste om jeg kunne.
Og jeg var veldig sårbar.
Moren min konfronterte meg.
Hun sa: "Du må adoptere henne bort.
Du kan ikke ta deg av denne babyen. Du vet ikke hva du gjør."
Jeg visste ikke hvordan jeg kunne vise at jeg fortjente henne.
Og jeg ble overtalt til…
Hun skulle få de beste adoptivforeldrene om jeg ga henne fra meg som spedbarn.
Det var det eneste jeg kunne gjøre for henne.
Hun fortjener dette.
Så jeg trakk meg tilbake.
Og jeg lot datteren min gå inn i adopsjonssystemet i Norfolk i Virginia,
så hun kunne få et bedre liv.
Hun var bare ni måneder gammel.
Jeg har alltid tenkt på henne gjennom hele livet.
Men det var en lukket adopsjon,
så jeg vet ikke hva som skjedde med henne. Hun lette aldri etter meg.
Trettifem år senere, i 2010,
fikk jeg et brev fra adopsjonsbyrået.
Jeg trodde det var et brev om at datteren min lette etter meg.
Og jeg bare: "Jøss, dette skjer."
NORFOLK SOSIALTJENESTE
I stedet fant jeg ut at datteren min forsvant for 21 år siden,
i 1989, da hun var 14 år gammel.
Og jeg ble fortalt at et uidentifisert lik funnet ved en maisåker…
…kan være min datter.
Jeg bare… alt ble tomt.
Og adopsjonsbyrået sier umiddelbart
at en etterforsker har kontaktet dem om et uidentifisert kvinnelik,
og at politiet trengte mitt DNA for å identifisere henne.
Å SKAFFE EN DNA-PROFIL
Jeg ga dem DNA-et mitt,
og de sa at jeg måtte vente en stund.
Jeg var helt rådløs.
Hun hadde vært savnet i 21 år da de endelig fant meg.
Så jeg kunne ikke sitte ved datamaskinen og vente på om DNA-et viste
at det var hennes levninger.
Så jeg tok kontakt med politiet og adopsjonsbyrået.
Men de ville ikke si hva min datters adopterte navn var
eller hvor hun forsvant fra.
Jeg bortadopterte henne og hadde ikke krav på hjelp.
Jeg kan ikke si: "Dette er datteren min."
Jeg har ikke rett til det.
Da tenkte jeg: "Jeg skal finne ut om datteren min selv."
Jeg hadde bare min datters bursdag.
Så jeg sa til Eddie:
"Se på datamaskinen og se etter et savnet barn nær bursdagen hennes."
Jeg tror ikke jeg brukte ti minutter på denne nettsiden
før jeg fant en savnet person med samme fødselsdato.
23. juni 1974.
Hun var den første på listen over savnete personer
fra politiet i Michigan State.
Jeg kalte henne Alexis Miranda Badger.
Jeg fant ut at hennes nye navn var Aundria Michelle Bowman.
Og jeg fant ut at hun bodde i Hamilton i Michigan.
SAVNET I FARE AUNDRIA BOWMAN
Da jeg så på henne, tenkt jeg: "Jeg kjenner ikke den personen."
Jeg husker et spedbarn.
Men da jeg så på øynene hennes og bare…
Hun ser ut som meg. Hun er min. Jenta mi.
Men jeg lette etter henne på Internet.
Jeg fant hverken henne eller adoptivforeldrene noen steder.
Ingenting.
Så jeg bestemte meg for å åpne en Facebook-side: "Finn Aundria M Bowman".
Jeg visste at de som gikk på videregående sammen vil finne hverandre.
Bretter opp ermene for å jobbe.
Hvorfor laster ikke denne?
Jeg visste ingenting om datamaskiner i begynnelsen.
"Velkommen, medlemmer.
Hvis noen av dere var nære venner av Aundria,
vil vi gjerne høre fra dere. Send oss en privat melding
til Facebook-siden Finn Aundria M Bowman. Takk."
FINN AUNDRIA M BOWMAN
Plutselig begynte alt å skje.
JEG HUSKER DATTEREN DIN GODT.
HEI JEG HETER JOHN.
JEG KJENTE DATTEREN DIN.
AUNDRIA VAR I BANDKLASSEN MIN
JEG KJØRTE SAMME SKOLEBUSS SOM AUNDRIA
JEG LURER OFTE PÅ HVOR HUN ER
Jeg kontaktet henne umiddelbart for å gi Cathy mer informasjon.
Aundria ble adoptert av Brenda og Dennis Bowman.
Familien vår elsket henne.
Brenda er min manns kusine.
Vi gikk på samme skole sammen i Muskegon i Michigan.
Brenda var roligere
og var mye for seg selv.
Brenda og Dennis møttes da hun gikk på videregående.
Og de falt for hverandre.
Det var nok Brendas første kjæreste.
Ja. Da hun gikk ut av videregående,
Dennis var i marinen på den tiden.
Men før jeg begynte i tjenesten,
hadde jeg sagt til Brenda…
Jeg møtte henne et år før marinen.
…jeg sa: "Når jeg er ferdig med treningsleiren
og kommer hjem på permisjon, vil du ta imot ringen min?"
Jeg visste at hun var den rette med en gang vi møttes.
Vi giftet oss i 1971.
Han ble stasjonert i San Diego.
Vi bodde der i seks måneder.
Og jeg fikk velge tjenestestasjon.
Vi flyttet til Norfolk i Virginia.
De prøvde å stifte familie.
Det var da de sa til meg at jeg hadde dobbel livmor.
"Det er svært liten sjanse for at du blir gravid."
Det var da vi søkte om å få adoptere.
Og det tok oss…
Jeg husker ikke hvor mange år.
Sosialarbeideren ringte en morgen og sa:
"Vi har en baby til dere. Fem måneder gammel."
Hun ringte dagen etter og sa: "Brenda, jeg tok feil."
"Får vi henne ikke?" Og hun sier: "Hun er ti måneder gammel." "Ok."
Vi adopterte Aundria.
Jeg var ikke ment å få noen, og vi fikk oppleve adopsjonsmirakelet.
Hun var alltid pappajente.
Hun var den søteste ungen som fantes.
Ja, Aundria var ei god lita jente,
en gave fra Gud til denne familien som ikke kunne få barn.
Brenda og Dennis flyttet etter hvert fra Virginia
tilbake til vestsiden av Michigan.
Hamilton er et mindre samfunn.
Hamilton er en rolig, søvnig by…
HAMILTON BEFOLKNING 3620
…nær Holland.
HOLLAND BEFOLKNING 34 024
Det skjer aldri noe fælt i Hamilton.
Bensinstasjon, masse kirker, skolen og en matbutikk.
Det beskriver Hamilton i gamledager.
Bygdeliv. Alle visste alt om alle.
Og du måtte gå i kirken.
Hvis du var utenfor den normen, ble du sett annerledes på.
Brenda og Denny gikk i kirken hver søndag. Begge var søndagsskolelærere,
og de ville utvide familien.
Flere år senere var jeg mye kvalm.
Og en dag kom Denny hjem med en graviditetstest.
Jeg sa: "Ja, særlig. Vi har en adoptert datter på 13."
Midt på natta sto jeg opp og sa: "Vel, kan like gjerne ta den."
Og så bare…
Det var farsdagshelgen,
for jeg la meg igjen og sa: "Våkne, pappa."
Aundria var ekstatisk da Vanessa ble født.
Så herlig. Nå har de en familie.
I 1989 gikk Aundria på videregående.
Skolen vår var liten.
Den var sammensveiset, akkurat som samfunnet.
Du hadde sportsidiotene, de veldig kristne gruppene
og hasj-gjengen,
og så hadde du de utstøtte og uviktige.
Jeg var blant de som ble dyttet unna.
Det var noen fæle frisyrer på 80-tallet.
Jeg husker at jeg vasket håret kvelden før
og så må du spraye det med Rave hårspray, tupere det, krølle det,
spraye det, og så gjøre alt om igjen neste morgen.
Håret vårt var enormt. Det var… Å, det var forferdelig.
Andrea var artig.
Jeg var hjemme hos henne,
på soverommet, og hørte på Cyndi Lauper og Madonna.
Når man er i et rom, skrur man så klart opp lyden
og danser rundt,
prøver å synge "Girls Just Want to Have Fun".
Aundria var utadvendt.
For det meste ville hun bare være rundt folk.
Hun var morsom.
Jeg husker at vi hang sammen på skolen.
Jeg husker smilet hennes.
Jeg husker det.
Hun gjorde alt hun kunne for å gjøre deg glad.
Man kan si kameleon, for hun tilpasset seg personen hun snakket med.
Jeg tror det kan ha gitt henne problemer
i forhold noen ganger
fordi hun virkelig prøvde å passe til en person,
og så forandret hun oppførselen og det hun sa
for å være som den andre personen.
Hun ville bare passe inn, akkurat som alle andre.
Hun var bare en normal tenåring.
Hun var ikke flink på skolen.
Noen ganger var hun frekk mot lærerne.
Hun var bare en vanlig tenåring.
Men da hun ble 12, 13,
var det som å skru på en bryter.
Plutselig rømmer hun hjemmefra.
Hun tar dop fra barn på skolen.
Hun stjeler fra butikken. Hun lyver.
En dag ble hun sint på kona mi
og kjørte neven gjennom vinduet foran døren.
Vi tok henne med til rådgivere og ditt og datt.
-Dagen Aundria forsvant… -Ja?
…hva husker du fra den?
Denny kjørte henne til skolen den morgenen. Det var en bandgreie.
Han dro og hentet henne.
Og Aundria var veldig stille med oss.
Så måtte jeg på jobb. Jeg jobbet andre skift på Lincolnshire.
Vi kledde på babyen og tok henne med,
så Aundria kunne gjøre lekser og ikke unnskylde med:
"Jeg passet på babyen."
Og Denny slapp meg av.
Da jeg kom hjem,
gikk jeg gjennom døra.
Huset var ulåst.
Jeg tok babyen inn og la henne på sofaen.
Jeg gikk opp.
Jeg ropte på henne.
Døren til soverommet vårt, som var låst, var brutt opp.
Vi hadde små reisevesker.
Vi hadde et sett av dem, og én var borte.
Vi hadde fått skattepengene våre.
Litt var i banken, men det var penger i en konvolutt.
Han gjemte den i kommoden sin.
Hun tok den.
Hun tok alle småpengene hun fikk ut av babyens sparegris.
Og den lilla jakka si.
Jeg ringte politiet med en gang og sa: "Hør, ungen min har forsvunnet."
De kom ned. De kom inn og tok rapporten.
Hun var borte.
SHERIFFKONTOR OPPSUMMERING
HUN VAR IKKE HJEMME TING MANGLET, SAMT 100 DOLLAR TATT
De første dagene da Aundria ble meldt savnet,
lette folk etter henne.
Vi jaktet og jaktet.
Vi lånte folks biler
og kjørte gjennom Holland om natten så hun ikke gjenkjente bilene våre.
Hun ble observert i Holland og områder i nærheten.
Det var tips fra folk som så henne på en rulleskøytebane, i matbutikker.
En venn av familien sa at de hadde sett henne i kø på butikken,
at håret hennes var bleket,
og at hun kunne ha vært gravid.
Det kom rapporter om at hun jobbet i sexindustrien
i Indiana.
Jeg hørte om at hun rømte til rasteplassen,
fikk skyss med en lastebilsjåfør, rømte derfra
og bodde et annet sted.
Så det var ganske offisielt at hun hadde rømt.
Problemet var at det ikke var andre spor.
Det var ingen informasjon Det var ikke noe å se etter.
Jeg mener, sporet ble veldig kaldt.
Jeg var ferdig på jobb klokka 11.30 eller noe, og jeg…
Jeg gikk rundt i gatene og lette etter henne.
Til Denny ba meg slutte.
"Du har en baby hjemme. Du må slutte."
Vi var to sørgende foreldre, og datteren vår var savnet.
Aundria forsvant. Hun var borte.
Hun var bare borte.
Å, jøss.
Det var sånn hun så ut sist jeg så henne.
Så søt. Vakre øyne. Herregud.
Jeg savner den lille jenta.
Jeg hadde rømt da jeg fikk Alexis.
Moren min var veldig fysisk.
Hun bare slo meg for mange ganger,
og jeg ble lei av den fysiske mishandlingen
og stakk til New Orleans med bare det jeg hadde på meg.
Jeg var 14.
Jeg ble gravid kanskje et år etter det.
Og Alexis var 14 da hun rømte.
Når du rømmer, blir du sett på som en forbryter.
De leter ikke etter disse ungene på rømmen.
De lette ikke etter meg.
Jeg visste at politiet på 80-tallet aldri lette etter henne.
De rotet til saken for lenge siden.
Så det krevde en nettdetektiv i California i 2010
for å få politiet i gang med Alexis' sak.
Tjue år senere.
Så Carl forandret alt.
Jeg begynte å bli involvert i de savnede og uidentifiserte i 2009.
Et nettsted kalt "Websleuths"
tok seg av alle slags uløste mysterier,
men spesielt var det saker med uidentifiserte lik,
der amatørdetektiver kunne samarbeide om å løse sakene på nettet.
Da jeg begynte med dette,
fant jeg ut at ingen av nettsidene som viste savnede personer
hadde gode metoder til å søke gjennom alle sakene.
Så jeg satte sammen et regneark over savnede personer.
Innen jeg var ferdig med dette, var det nok nærmere 19 000 navn.
Jeg er regnskapsfører. så jeg var flink med regneark.
Så det var flere tilfeller der
jeg kunne løse forsvinningssaker fra diverse stater.
Han skremte meg først. Hvordan blir dette hobbyen din?
Hvem er denne døde personen?
Kan det være denne personen? De er hjemmedetektiver.
Men det var Carl som var katalysatoren
som fikk alt i gang.
Der er hun.
Dette er obduksjonsbildet som ble distribuert for den ukjente i Racine.
NAVN: UKJENT FØDSELSDATO: UKJENT
Jeg kom over denne saken fra 1999 fra Racine i Wisconsin.
Det brutale drapet er ett etterforskerne aldri vil glemme.
…da politiet fant liket av en grovt mishandlet kvinne.
…i en maisåker ved siden av veien i Racine County.
Den ukjente viste tegn på seksuelt misbruk.
Hvem gjorde det, og hvem er hun?
Så jeg gikk gjennom regnearket mitt her.
La oss se om vi har en kvinne,
kanskje fra Wisconsin, Michigan eller Illinois.
Og hun ville blitt født tidlig på 70-tallet.
Med disse filtermekanismene klarte jeg å finne 13 saker.
Den andre her er Aundria Michelle Bowman.
Aundria Bowman forsvant fra Hamilton i Michigan i 1989.
Den ukjente ble funnet i Racine i Wisconsin i 1999.
Aundria var 14 da hun forsvant,
og den ukjente i Racine var midt i 20-årene.
Alderen passet.
Så jeg lagde ansiktsrekonstruksjonstegningen.
Det er mange likheter mellom ansiktene
til Aundria Bowman og den ukjente i Racine.
For det første er nesene deres like.
Aundria har lang nese med en slags kuleformet tupp.
Når du ser på kartet,
ser du at Holland i Michigan
var rett overfor Lake Michigan fra Racine i Michigan.
Jeg kontaktet sheriffkontoret i Racine County
og jeg ble satt i kontakt med ansvarlig etterforsker.
Jeg sa til ham: "Hei, jeg har ei jente fra Holland i Michigan,
og det ser ut til at hun kan være din ukjente."
Selv om jeg ville vite hva som hadde skjedd,
var jeg redd for å finne ut at…
Alexis hadde blitt drept og kastet i ei grøft.
Men endelig, etter tre år,
testet de mitt DNA mot den ukjente i Racine.
Ok.
"La det være kjent…"
Herregud.
Det var ikke henne.
Det betød at hun ikke var datteren min, Alexis.
CATHRYNS DNA MATCHER IKKE
Men jeg var lettet på en rar måte.
Du forventer noe helt grusomt,
og når det ikke skjer, er du lettet.
Men det betød også at jeg var tilbake til begynnelsen.
Jeg må fortsette å lete, og jeg skal finne henne.
Hun ville nok avvist meg, og med rette.
Men jeg hadde visst at hun levde.
Spesielt da Haverdink sa: "Vi etterforsker dette.
Dette er ikke noe som forsvinner."
Jeg hadde håp.
ALLEGAN COUNTY SHERIFFKONTOR OG FENGSEL
Jeg gikk faktisk på samme skole som Aundria.
Jeg var et år foran henne, og det var ikke engang noe snakk på skolen
om at hun hadde forsvunnet eller rømt.
Jeg fikk en følelse av at han ville få det løst.
Han var ikke blant de som skuffet på 80- og 90-tallet.
Aundria Bowman-saken var en kald sak i 20 år,
så vi ville løse denne saken, og kald sak-teamet ble dannet.
Vi ville etterforske denne saken på en ny måte.
Alt dette.
Så vi kontaktet Bowman-familien.
Lot dem vite at vi etterforsket saken igjen
og prøvde å komme videre.
-God morgen. Jeg heter Todd. -God morgen.
Dennis.
Hyggelig å møte deg, sir.
Vi er hos delstatspolitiet i Wayland.
Dette er en gammel sak,
men vi har blitt brakt inn for å prøve å avslutte den.
-Man blir aldri helt ferdig. -Nei. Det stemmer.
La oss sette i gang.
La oss finne datteren min.
Ja, det er der vi er også.
Vi kontaktet også Cathy, den biologiske moren.
Hun var også fast bestemt på at hun ville finne datteren sin.
Og jeg visste at hun snakket med Carl Koppelman.
Hun hadde startet noen Facebook-sider.
Flere av Aundrias venner hadde kontaktet henne,
unger jeg gikk på skolen med.
Så jeg hørte på Cathy og Carl Koppelman
for å finne ut hva de visste,
om noe kunne hjelpe eller være nyttig for saken vår.
Jeg bare: "Gudskjelov." Jeg var ikke alene om dette.
Om jeg fortsatte å lete etter Alexis
og brukte all energien min på Facebook-siden om Aundria,
visste jeg at noe ville skje.
Og så dukket Metta opp.
Jeg tok kontakt med Cathy Terkanian 11. mai 2013.
"Jeg vil bare dele med deg at i september 1989
ble jeg bortført fra Windmill bensinstasjon
på sørsiden av Holland.
Jeg tror historiene våre kan være forbundet."
Jeg spurte mamma om jeg kunne gå til en venn etter skolen,
noe jeg gjorde ofte. Vi gikk alltid hjem til hverandre.
Det var et trygt nabolag, trodde vi. Og hun sa faktisk nei.
Jeg tryglet og tryglet. "Greit. Ring meg når du kommer frem."
Og så… Ja.
Jeg var seks år gammel.
Det var her Windmill var. Så han tok meg herfra.
Jeg gikk her, og han så meg.
Han parkerte her langs fortauet.
Og han sa: "Moren din sa at vi to kan dra og se på valper.
Jeg var nær nok til at han
kunne ta meg og sette meg i den røde pickupen sin.
Etter en stund sa jeg: "Er det der?" for jeg gledet meg til å se valper.
"Nei, vi er nesten fremme." Og vi kjørte videre.
Vi kom til et kryss med en politimann, så han ba meg legge meg.
Så begynte han å ta håret mitt bak ørene og stryke kinnet mitt og…
Han var veldig snill først. Jeg syntes han var snill.
Han kjente mamma.
Og så endret oppførselen seg.
Han stoppet.
Han gikk ut og hentet et tau fra bak i bilen.
Så kom han rundt og tok tak rundt halsen min
og dro meg ut i skogen og jeg skrek.
Han kledde av meg
og bandt genseren min rundt munnen min.
Det er som om det nettopp skjedde. Han var over meg. Han åpnet glidelåsen.
Plutselig bjeffet noen hunder.
De virket veldig nære.
Det er en campingplass i nærheten, han trodde vel at det var folk med hunder.
Så han løp og forlot meg der.
OTTAWA SHERIFF-KONTOR
Han forgrep seg på meg.
KIDNAPPING AV MINDREÅRIG FOR Å BEGÅ SEKSUELT OVERGREP
Og så løsnet jeg tauet.
Så løp jeg til veien naken.
Og så ringte noen 911.
Den kvelden måtte jeg snakke med en fantomtegner.
Jeg ga henne så mange detaljer jeg kunne.
Men de tok ham aldri.
Jeg har sett etter ham siden jeg var seks år gammel.
Jeg ville ikke at det skulle skje med andre småjenter.
Så snart Internett kom, var det definitivt en forandring.
Jeg begynte å se på savnede folk i Michigan,
spesielt rundt Holland og i Hamilton-området.
Så fortaper du deg i etterforskningen
og ser om det finnes en forbindelse.
FINN AUNDRIA M BOWMAN
I 2013 tok jeg kontakt med Facebook-siden.
Det virket litt rart for meg at Aundria Bowman forsvant
samme år som meg, samme område som meg.
Likhetene med Aundrias sak, om hun ble bortført,
følte jeg at kidnapperen kunne være den samme som tok meg.
Så jeg begynte å lese mer om saken hennes.
Og så så jeg et bilde av Aundria Dennis Bowmans adoptivfar.
Herregud.
Han er helt lik fyren som kidnappet meg.
Jeg var knust og forferdet.
Dette er min datters adoptivfar.
Det var veldig…
Så Metta og Carl og jeg undersøkte mye sammen.
Jeg ble bortført fra Windmill bensinstasjon.
Han luktet skittent, som en mekaniker. Kanskje en lakkaktig lukt.
Dennis Bowman var ansatt i Macatawa-havnen.
Han var snekker og jobbet på yachter i havnen.
Så Dennis jobbet like ved.
Klokka var litt over 15. Det virket som om han kom fra jobben.
Ruten gikk rett forbi huset hans,
nær der jeg ble tatt med til campingplassen.
Han gikk i kirken like ved der han tok meg fra.
Den røde pickupen jeg ble tatt i var en falmet, gammel, rusten pickup.
Vi prøvde å finne ut om han kjørte en rød pickup,
så vi måtte spørre en slektning av Bowman-familien,
og hun sa: "Han hadde en slik bil."
De hadde faktisk et bilde av bilen.
Den ligner veldig på bilen jeg ble tatt i.
Den var akkurat som Metta beskrev den.
For mange tilfeldigheter.
Og da jeg hørte stemmen hans…
Jeg ringe politiet med en gang og sa: "Ungen min har forsvunnet."
Jeg fikk frysninger. Man husker stemmen.
Kan Dennis Bowman være grunnen til at barnet mitt forsvant?
Hvordan kan jeg si det pent? Dennis var annerledes.
Han fikk meg til å føle meg ukomfortabel.
Han er ikke en jeg ville være nær.
Hun sa at foreldrene ikke likte henne.
Noe sier meg at det var et skrekkens hus.
Aundria forsvant. Hun var borte.
Jøss. Ja, det er fyren.
Hvem i helvete adopterte datteren min?
Hele denne situasjonen, er som et hus i brann.
Jeg kan enten gå forbi det huset og la være å se på alle som ber om hjelp,
eller jeg kan gå inn i brannen og bare la den brenne meg.
Jeg så brannen og gikk rett inn.
Jeg kommer ikke ut før jeg har gått gjennom den.
Så jeg visste at jeg måtte til Michigan.
Jeg måtte følge opp i Michigan der Alexis forsvant.
Første gang vi dro til Michigan, var i 2013.
Og dette blir femte tur til Holland.
Men vi er i stand til å sette oss bak rattet
og dra ut dit helt til dette er løst.
Heldigvis hadde jeg Eddie. Han kjente ikke datteren min.
Og jeg tror ærlig talt at uten Ed hadde jeg ikke lett etter Alexis,
for jeg hadde ikke den slags ubetinget kjærlighet.
Jeg føler meg elsket.
-Hei. Godt å se deg, Cathy! -Carl Koppelman!
Fint å se deg igjen. Godt å se deg, Ed.
-Ja. -Hei, Carl.
Vi har vært i Michigan med Carl flere ganger i løpet av ti år.
Det er veldig uvirkelig, men det skjedde med de riktige folkene.
Min detektiv og min klippe.
-Og støttesystemet hennes. Ja. -Klippen min.
Mye av etterforskningen min var via Facebook,
men du får ikke hver minste detalj du trenger
uten å snakke med personen.
Så Eddie, jeg og Carl møtte folk som var villige til å møte oss,
folk jeg aldri hadde møtt før.
Sue! Hei. Hvordan går det?
Hei.
-Fint å møte deg. -Endelig.
-Godt møte deg også. -Jeg vet det.
Jeg ser barnet ditt i øynene dine.
Takk.
-Du kom og sa ditt som en søt, liten fugl. -Fordi vi er glade i henne.
-Jeg… Ser du? -Jøss.
Kan du fortelle litt om hvordan hun kom til deg?
Ja, jeg husker at Aundria satt på peisen,
sånn her.
Så kom Brenda og sa:
"Hørte du hva ungen gjorde? Skal jeg fortelle deg hva ungen gjorde?"
Og jeg bare: "Dette er barnet ditt, visstnok."
Stakkars Aundria la armene i kors eller så opp og ned og bare…
Var Dennis der i rommet?
Å, ja.
Hun virket tilbaketrukket og nedverdiget.
Jeg mener, du blir ikke et lykkelig barn av å bli ydmyket.
For å være ærlig gjør det vondt.
Jeg vil ikke høre det.
Men jeg er her for å bevitne så jeg skal bevitne.
Hallo?
Er jeg hjemme hos Michelle Timmer?
-Hei, Michelle. Jeg er Cathy. -Hallo.
-Hei. -Hei, kjære. Hei.
-Jennifer. -Hei. Hvordan går det?
Det går veldig bra. Takk.
-Er du Kim? -Ja.
-Ja! -Hei, Kim.
-Står til? -Fint å møte deg.
Det føles godt å treffe Alexis' venner.
-Jeg kaller henne Alexis. -Jeg forstår det.
Beklager at jeg må be dere om å gjenoppleve det.
Nei, det går bra.
Hun var i niende klasse og jeg var i tiende,
og vi tok bussen til huset hennes og vi gikk inn,
men hun snudde seg, og så på meg og sa:
"Ikke gå inn. Vent her."
Så gikk hun inn og faren begynte å jage henne
og ropte og skrek noe.
Så hun løp og han var like bak henne
og tok foten hennes, så hun falt.
Og jeg så, og jeg kunne ikke se henne mer.
Jeg kunne ikke… De ropte og skrek oppe.
På mandag, da jeg så henne på skolen,
spurte jeg henne om det. Hun sa at han hadde jaget henne opp
og slo henne fordi hun kom for sent hjem,
men hun var ikke for sen.
Jeg ble invitert hjem til henne, og vi bare hang sammen.
Jeg husker at foreldrene spiste hamburgere til middag.
Aundria og jeg fikk bare lov
til å spise restesmørbrød.
Det var ketchup, sennep og sylteagurk på to brødskiver,
og det var alt hun fikk spise.
Sa Aundria det?
Ja, det var det hun sa.
Dennis lente seg over bordet rett foran meg
og slo henne så hardt at hun nesten falt.
Selvsagt begynte hun å gråte.
Brenda gjorde ingenting.
Hun matet bare babyen.
Det var som om hun lot som om det ikke skjedde.
Uansett hadde hun fått nok,
så hun ble med meg hjem.
Foreldrene mine var borte, så vi gikk til meg
og hun gjemte seg for adoptivforeldrene på rommet mitt.
Hun ble i fire dager.
Jeg tok med mat til henne etter at familien min hadde spist.
Hun fortalte meg at adoptivfaren hennes
kom om natta og fikk henne til å gjøre seksuelle ting hun ikke ville gjøre.
Som 13-åring er det traumatisk å høre.
Jeg visste ikke hva vi skulle gjøre, bare: "Du må si det til noen:"
Vi dro til skolen dagen etter.
Aundria og jeg kom av skolebussen, gikk inn på rektors kontor,
og fortalte folk der hva som skjedde med henne.
Jeg er stolt av henne. Det gjør meg stolt.
Hun var veldig sterk.
Hun var som meg.
Bare så mye du finner deg i.
Jeg husker at Aundria og jeg snakket om problemene vi hadde hjemme.
Jeg husker at Allegan County kom til skolen,
og så ringte de foreldrene dine også.
De spurte deg der i rommet med foreldrene dine:
"Fortell oss hva som foregår."
Hva skal du si?
Foreldrene dine sitter rett foran deg.
Du ser på foreldrene dine og sier: "Å, du vet. Ingenting."
Så sender de deg hjem igjen med dem.
Jeg gikk også gjennom det.
En dag var det en krangel, og hun snudde seg og sa:
"Pappa har misbrukt meg."
Og jeg sa: "Det er en løgn."
På den tiden hadde vi henne i terapi.
Og vi tre gikk inn for å snakke med pastoren.
Han tok henne inn og snakket med henne først.
Så ba han meg og Denny komme inn.
Han sa: "Har du noe å si?"
Hun sa bare: "Ja. Jeg løy."
Mens vi alle var der, sa han til henne:
"Vet du hva en slik beskyldning kan gjøre mot faren din?"
Hun innrømmet at ingen rørte henne.
Det var en løgn fordi hun prøvde å få viljen sin.
Bland in kirken, så klart.
Hvis du skal i terapi, la oss gå til kirken.
Ja. Det er en klassiker.
Hun tryglet om å få leve.
Alle disse menneskene ignorerte henne.
Barna gjorde mer enn de voksne.
Barna løy for henne. Barna ga henne mat.
Barna brydde seg om henne.
Rettssystemet sendte henne bare rett tilbake til den situasjonen.
Hva sier det der
om hvordan Brenda reagerer på noe som kan finne sted med datteren hennes
angående Denny og hvordan han ville behandlet henne?
Jeg kan forstå, når jeg tenker tilbake
på at hun satt på peisen, at det var det som foregikk.
Hun fortalte det til alle hun kunne,
og ingen ville høre det.
Men hun sa aldri noe til oss, tenkte sikkert: "Hvorfor?
De vil ikke tro meg heller."
Og det knuste hjertet mitt.
Vi oppfordret henne til å dra,
komme seg vekk, og hun ville ikke dra fra babyen.
Hun sa: "Nei, jeg må ta meg av Vanessa."
Vi hadde Trapper Keepers da.
Aundria hadde bilder av babyen i sin.
Hun tok seg av henne.
Byttet bleie, ga henne flaske. Hun elsket lillesøsteren sin.
Og hun var livredd for å dra fra lillesøsteren.
Hun sa til oss…
Unnskyld. Det er bare så trist.
-Jeg forstår. Jeg er lei for det. -Men uansett, hun sa at…
Hun skulle dra når Vanessa var eldre, og finne den ekte moren sin.
Jeg tror hun rømte hjemmefra og bare bodde et sted
borte fra adoptivfamilien.
Hun var nok glad og der ute
og kom seg unna og hadde det bedre.
Jeg visste hvor gjerne hun ville rømme, så jeg tror det.
Brenda ringte oss og sa at Aundria hadde rømt.
I historien jeg fikk, var det ingenting om at hun tok penger.
-Nei? -Eller… Nei.
Jeg sa: "Tok hun med seg noe? Tok hun klærne sine? Veska?"
"Nei, ingenting. Ikke veska eller sminken. Ingenting."
Jeg sa til Craig: "Er ikke det rart?"
Men jeg snakket med Brenda på telefonen og sa:
"Hva med Denny… Hva føler han om alt dette?"
Akkurat.
Hun sa: "Vi kan ikke snakke om det fordi vi begynner å krangle med en gang."
Oppførselen hans plaget meg så mye at jeg rapporterte det.
Jeg sa: "Jeg ringer angående forsvinningen av Aundria Bowman,
og jeg synes dere burde se nøye på Dennis Bowman."
Omstendighetene rundt at hun dro stemmer ikke,
og jeg vil ha svar.
Jeg ble fortalt at hun skulle få de beste av de beste.
Men hun fikk dette.
Det gjør meg sint.
All uroen kommer tilbake.
Etter at jeg adopterte bort Alexis, kjempet jeg mot selvmord i årevis.
Det var det adopsjon gjorde mot meg, så jeg har ingen barn.
Jeg var ikke så modig.
Og ærlig talt, om jeg kunne ha beholdt henne,
om jeg hadde fått hjelp, ville hun vært her nå.
Jeg hater meg selv for det. Faen. Beklager.
Selvsagt trodde jeg på moren min.
"Hun får et vakkert liv."
Unnskyld.
Det er vanskelig å få drømmer knust sånn.
Jeg må leve med det. Jeg må leve med dette.
Og det… River meg i stykker.
Hvis noe skjedde med Alexis, tror jeg ikke jeg kan tilgi meg selv.
Jeg fant ut om FOIA, Lov om informasjonsfrihet, fra Carl.
Det er en lov der du kan få et skjema og sende dem mye penger,
så sender de deg hele haugen med mapper.
Så jeg gjorde det med Dennis Bowman.
Da jeg fant ut Bowmans bakgrunn, bare, du kødder.
SHERIFFKONTOR GRAND HAVEN I MICHIGAN
To saker var inkludert.
En var arrestasjonen for innbrudd hos og forfølging av en kollega.
Da han ble tatt, ransaket de hjemmet hans
og fant en bag som inneholdt kvinnens undertøy,
en maske for å skjule identiteten hans, og en ulovlig avsagd hagle.
Han sonet bare et år i fengsel for det.
I 1980 var det en andre, enda mer voldelig sak.
Den 23. mai i 1980 var han 31 år gammel.
Bowman angrep offeret. Hun var tenåring.
Det var langs Lakeshore Drive, nær Kirk Park i Holland i Michigan.
Da advokaten spurte: "Hva skjedde først?"
Svarte hun: "Han sa: 'Stopp, gå av sykkelen
og gå mot skogen.'"
"Så så jeg pistolen. Han kjeftet på meg igjen.
Og han skjøt forbi meg."
"Og han sa: 'Pokker ta, kom deg av sykkelen
og gå mot skogen.'"
"Han skjøt mot foten min, og jeg så jorda fly.
Han sa at han skulle skyte hull i meg,
og han pekte pistolen mot meg.
Og jeg snudde meg og så en pickup på vei sørover.
Så jeg viftet med armene og prøvde å få den til å stoppe.
Og jeg kastet sykkelen bak i bilen.
Og hun åpnet døren og slapp meg inn."
"Da han ble tatt, sa han til politiet:
'Dere må la meg gå. Jeg må hente datteren min på skolen.'"
-Gikk han rett til forhåndsrettssak? -Han ble først siktet for drapsforsøk
og sa seg skyldig i vold med plan om straffbart seksuelt overgrep.
Dette er dommerens mening.
"Retten har konkludert at han er en fare for kvinner
hvis han ikke er innesperret."
Den 2. februar i 1981, dømt til fem til ti år for angrepet.
På den tiden var Aundria seks år gammel.
Jeg flyttet til Kinross da han ble overført dit.
Hun bar alltid nag.
"Alle ungene vet at jeg er datteren til en innsatt"
Jeg sa: "Du er ikke den eneste."
Gud forby at jeg tok det barnet inn i et fengselsbesøksrom.
Da jeg fant ut at hun tok den lille jenta til fengselet…
Det ødela meg.
Han ble løslatt fra fengselet den 31. januar 1986,
da Aundria var 11 år gammel.
Vi var sjokkerte over at Brenda ble hos ham
med denne unge jenta.
Her bodde min datter med en prøveløslatt mann
som prøvde å drepe en tenåringsjente.
Ingen var der for å beskytte datteren min.
Hun ble ikke adoptert av en god familie.
Bare se på historien hans.
Jeg var overbevist om at Dennis hadde gjort noe med Alexis.
Jeg trodde han hadde drept henne.
Alexis sier til andre at Dennis misbruker henne,
og Brenda bryr seg ikke.
Han trengte henne død.
Jeg må bevise at han gjorde det.
Om jeg må være sprø for å få liv i alle, da gjør jeg det.
Jeg skal skape så mye bråk jeg kan.
MADONNA UNIVERSITET FRANSISKANERSENTER
De siste ti årene
begynte Carl og jeg å reise til Savnet i Michigan-konferansen.
Det skjer hvert år.
Alle familiene til de savnede samles, og de snakker om hva som skjer.
Fæle historier.
Hei. Jeg heter Mary Berlin. Søsteren min er savnet.
Jeg har et savnet familiemedlem, Richard Hitchcock. Han forsvant i 1990.
Jeg er takknemlig for alle i dette rommet og alle som kommer.
Det er et slags støttesystem.
Du møter disse folkene en gang i året.
Etter 32 år med å vente og lete etter en du er glad i,
er det et grusomt sted å være.
Noen ganger skulle jeg ønske at jeg fant ham som engel
i stedet for å lure på hvor han er.
Den andre gangen vi dro til Michigan med Carl var i 2013.
Vi kom litt for sent. Sirkelen var dannet. Jeg satte meg, og Carl sa:
"Der er Brenda." Og alt stoppet opp.
Jeg hadde tatt denne notatboken
fordi jeg mistenkte at Cathy skulle være der,
og jeg skulle møte henne.
Jeg skulle dele bilder.
Og jeg sa: "I dag har hun to mødre her.
Takk for at du kom, Cathy." Og det var alt jeg sa.
Jeg hoppet opp.
"Si til disse folkene hvem mannen din er."
Alle skvatt litt,
og det var litt oppstyr.
Jeg hadde en kaffekopp i hånda den morgenen,
og om jeg hadde hatt den da, ville jeg kastet den på henne.
Hun kastet hånden foran henne,
som om hun fiket til henne.
Jeg var helt Jerry Springer.
Hun oppførte seg som en heks.
Hun skrek og ropte at
mannen min var et monster fordi han hadde vært fengslet.
Han drepte henne, og jeg sto og så på.
Vi er ikke sånne folk.
Jeg var et nervevrak. Jeg kunne ikke snakke, bare rope.
Så Carl begynner å snakke.
Jeg reiste meg og introduserte meg.
Cathy kom bak meg med et skilt: "Finn Aundria Bowman."
Hun sto bak meg og holdt skiltet.
Carl sa: "Det er historien de forteller, og det er den sannsynlige historien."
Alle så på Brenda som:
"Hva er den sannsynlige historien, Brenda?"
Hun kom inn og ropte og skrek.
Jeg sa: "Carl, jeg var villig til å snakke med henne,
men ikke hvis hun skal være sånn."
Brenda var litt opprørt, og hun sa:
"Det er bra mannen min ikke er her."
Og jeg sa: "Hva skal jeg si? Vi har sett rullebladet hans.
Vi vet at han sonet fem år
for væpnet voldtektsforsøk på ei ung jente.
Hva skal vi tro?"
Og hennes svar var: "Jeg har ikke glemt hva han gjorde,
men jeg tilgir ham, og tar ekteskapsløftene alvorlig."
Jeg kunne ikke holde det inne lenger. Så jeg bare stormet ut av rommet.
Jeg gikk bort. Jeg tok lyset mitt.
Tente på.
Og jeg tenkte: "Hvem er den beste moren her?
Hun vil ikke engang gå over scenen for datteren?"
Jeg orket ikke å være i samme rom.
Jeg satte meg i bilen og skrek som aldri før.
Carl tålte mye fra meg.
Jeg er som ild. Han er som is.
Det er sånne ting som holder deg sinnsfrisk,
at du har noen som tåler
at du går fra vettet.
Når du må takle livet i denne verdenen av de savnede,
har du en fast agenda.
Jeg er treg, men jeg er bestemt.
Du snakker med samfunnet. Snakker med de hun kjente.
-Hun ble beskrevet som en rebell. -Ja, det er slik jeg ser Alexis.
"Jeg vil ikke være som alle andre. Jeg er mitt eget individ."
Det høres ut som mitt blod.
Ja?
Det var det Carl og jeg gjorde i de ti årene. Vi spredte ordet.
Dennis følte oss der ute. Han visste at vi omringet ham.
Jeg tror hun forandret kursen
til hele denne etterforskningen.
Den første plakaten jeg så var da du startet dette.
Du glemmer ikke ansiktet hennes.
Ansiktsformen din og øynene dine ser ut som Aundrias.
Hun ligner på deg.
-Takk for det. Takk. -Ja.
Å snakke med folk som faktisk kjente Alexis
gjør henne mer ekte.
Mer enn et fotografi på en plakat.
Du er vakker. Kom deg inn hit.
Jeg ble umiddelbart knyttet til Metta.
Jeg vet at han bortførte henne da hun var en liten seksåring.
Hun inspirerte meg.
Jeg var allerede sint og motivert, men da jeg møtte Metta, ble det fordoblet.
Vi fikk kontakt på det nivået.
Det er som en sjeleforbindelse.
Jeg kaller henne min sjelemamma.
Jeg er glad i henne og tror ikke noe av dette
hadde skjedd uten henne.
Sånn ja. Nå skal det…
Skal vi til Hamilton High først?
Vi skal til Bowman-huset først.
Ok.
Carl og jeg tok en bil
og kjørte til hvert eneste sted Bowman hadde bodd
for å finne noe jeg følte beviste
at Dennis Bowman drepte datteren min.
Se til høyre, huset pleide å være der.
Ja.
Her.
Dette er huset der Alexis bodde, men det ble revet ned.
Dennis og Brenda flyttet til eiendommen de bor på nå,
nesten like etter at Alexis forsvant.
Som er ganske nær det første hjemmet.
Det var så rart at de flyttet fra det hjørnet,
for vi tenkte: "Hva om hun kommer tilbake? Hvor skal hun dra?"
Her er de.
Der er huset.
Bowman-familien bor der.
Det er noen hjemme.
Kjør over veien, Carl.
Du sender den opp. Jeg holder utkikk.
Ok.
Hvis noen ser ut som:
"Hva i helvete foregår?" kan Carl knele og si:
"Vil du gifte deg med meg"?
La oss få den dronen i lufta.
Ja.
Kom igjen, småen. Der er den. Ok.
Alle omstendighetene peker mot Dennis.
Jeg kjente det i beina.
Og jeg begynte å bli besatt av Dennis Bowmans hage.
Jeg har den nå.
-Gå ned der. -Ja.
Du gjør dagen min bedre.
Dette er Dennis Bowmans hage.
Jeg visste om Google Earth, og jeg begynte å se på Bowmans eiendom.
Det var noe bak det huset som fikk meg til å tenke:
"Hva er det?"
Den første jeg så var i 2011
med den ovale greia. Og så forsvant den.
Og så var det bare bakken.
Ja, det ser ut som sement.
Men se på dette, Carl. Det er noe der.
Hva er det?
Hvorfor endrer det seg?
Hva betyr det?
Det må bety at han skjuler noe. Hva skjuler han?
Datteren min er i den hagen.
Jeg tviler på at han la levningene der,
han bodde et annet sted da Aundria forsvant.
Med tanke på at det var et skogsområde over gaten fra Bowman-huset
hvor de bodde på den tiden, er den mest åpenbare konklusjonen,
om han drepte henne, at han tok liket
og kvittet seg med det i skogområdet der.
Og Cathy sier: "Nei, hun er begravd i hagen hans."
Men jeg forstår ikke hvorfor han skulle drepe henne
og plassere liket i den hagen fem, seks måneder senere. Men hun er overbevist.
Datteren min er der.
Hvis du kommer ned hit…
Der. Rundt seks meter fra baksiden av huset hans.
Jeg sa ikke at hun var gal eller at det er en dum teori.
Jeg bare tok det som det kom.
Jeg ble overbevist om at han følte at han eide henne.
Og hadde rett til å drepe og begrave henne.
Og han skulle holde henne nær.
Det virker helt søkt, men det passer.
Bevis at jeg tar feil, Dennis. Kom igjen.
Jeg vet hva du gjorde, Dennis Bowman. Og jeg vet hvorfor du gjorde det.
Jeg ringte politiet og sa: "Få en ransakelsesordre. Hun er begravet hagen."
Du kan ikke bare grave opp en hage fordi moren har en følelse.
Men Dennis Bowman var øverst på listen over mistenkte.
Men vi hadde ingen vitner som sa at han gjorde noe.
Vi visste ikke om hun var levende eller død.
Da vi begynte å møte ham, var han litt reservert.
Han nektet for at han var innblandet.
Vi hadde ingenting å gjøre med Aundrias forsvinning.
Det skal jeg sverge på en stabel med bibler.
Aundria har ikke blitt sett eller hørt fra på veldig lang tid.
Jeg antar at hun er død.
Jeg har antatt det lenge, men vi kan ikke bevise det.
Hvor hjelpeløse må de ha følt seg?
Jeg følte meg hjelpeløs.
Men jeg bare: "Jeg skal ta den jævelen."
Så jeg brukte reklametavla.
Reklametavla vil nok tvinge dem til å se.
ULØST FORSVINNING AUNDRIA BOWMAN
Det var på hovedveien fra der Dennis bodde.
Jeg ertet ham.
"Du vet at jeg vet det, Dennis."
Nå får alle andre vite det.
Imponerende at hun fikk i stand dette for å finne svar.
Det er utrolig at hun gjorde dette og presset så hardt.
Jeg plaget ham på Facebook.
"Din dårlige karma nærmer seg, Dennis Bowman,
og den kommer aldri til å glemme navnet ditt."
Er du redd for å legge ut sånne ting?
Nei. Aldri.
Jeg tror ikke Dennis Bowman tør å gå etter noen
på sin størrelse.
VI GIR OSS IKKE DRA TIL HELVETE
BOWMAN DREPTE AUNDRIA LIKET HENNES ER I HAGEN DIN
IKKE TRO AT JEG SER BORT
Har du blitt beskyldt for det før?
Nei.
Det var piss, og hun foret alle med det.
Det gjør hun fortsatt.
SAVNET AUNDRIA BOWMAN
Plakatene var bare der for å trakassere oss.
Tok du noen av dem ned?
Nei, jeg vil finne henne.
Cathy skrev brev til dem på daglig basis.
Hun ringte flere ganger om dagen.
På et tidspunkt ringte jeg dem, og fikk så klart telefonsvareren.
Jeg kjeftet dem ut til maskinen pep.
Så ringte jeg tilbake og kjeftet,
og maskinen pep. Og jeg ringte tilbake igjen.
"Pip." Vet du at de koblet fra telefonen uka etter?
Cathy kan ha vært veldig nær å gå over noen grenser.
Det gjorde at vi måtte ta et skritt tilbake
og roe ned Bowman-paret.
Brenda ringte etterforsker Haverdink.
"Brenda sa at hvis du ringer henne igjen, anmelder hun deg for trakassering."
Jeg vil ikke kalle det trakassering. Jeg vil kalle det utholdenhet.
Og en pitbull med leppestift.
Stemmer.
Hun ga fra seg ungen sin og sier liksom:
"Å, stakkars barnet mitt. Og vi ga henne til disse monstrene."
Han måtte bevise sin uskyld, ellers hadde jeg ropt det resten av livet.
Hva skal du gjøre?
Vi gir ikke opp. Og vi skal presse på.
KARMA ER TIDENES MEST TÅLMODIGE GANGSTER
JEG ER FAST BESTEMT PÅ Å FINNE ALEXIS
DENNIS LEE BOWMAN DREPTE 14-ÅRIGE AUNDRIA BOWMAN
VI FØLGER MED!
Jeg satt ved en liten pult her i stua.
Det var tidlig morgen,
og jeg hadde prøvd å bygge Facebook-siden litt mer.
Og jeg tenkte at ingenting ville skje.
Telefonen ringte, jeg svarte, og det er Metta.
Det første Metta sa var: "De tok ham."
Noen fra Facebook som var venn med naboen sendte meg melding.
De sa: "De er på Bowman-eiendommen.
Det er så mange politibiler der."
Og jeg bare: "Endelig
kommer de til å sikte Dennis Bowman for drapet på min datter."
Seks politifolk kommer plutselig.
Hiver meg mot vinduet, og sier at jeg er arrestert. De sier ikke hvorfor.
Jeg drepte ikke datteren min. Aldri i livet.
For 31 år siden forlot hun livet vårt.
Vi aner ikke hvor hun er.
Jeg drepte ikke datteren min.
God morgen, Mr. Bowman.
Vi er løytnant Squyres, og etterforsker Smith.
-Vet du hvorfor vi er her? -Jeg aner ikke.
-Ikke? -Nei.
Du har ventet på meg.
-Skal du si hvorfor jeg ble arrestert? -Absolutt.
Jeg er fyren du har sett deg over skulderen etter
og ventet på i mesteparten av livet ditt.
Nå skjer det.
Er øynene dine ok?
Ja da.
Bra, så du er Norfolk-politi.
Det stemmer.
Du er arrestert for drapet i 1980,
da du drepte kona til jagerflypiloten i Virginia.
-Du har gått fra vettet. -Det er derfor vi er her.
Tekst: Marte Fagervik