Поклади ще одне поліно у вогонь.
Думаю, сюди.
Так.
Обережно.
Отак добре.
Ця історія не про мене.
Ідеться про зниклу дитину.
Мою зниклу дитину.
Усе життя я її шукала.
Але не знала, що з нею сталося.
Вона просто зникла.
Це був довгий і важкий шлях.
Бо ось у чому річ:
справа моєї доньки була не просто нерозкрита, а нерозслідувана.
І мене це розлютило.
Але гнів — це мотиватор.
Я зрозуміла, що маю знайти цю дитину живою.
Хай навіть для цього доведеться обійти всю землю.
Інше паливо, крім гніву, не потрібне.
Його не треба годувати. Йому не треба відпочитвати.
Він може тебе вбити.
Хочеш щось зробити — розлютися як слід.
Відповідь має десь бути.
Я її знайду.
У ВОГОНЬ: ЗАГУБЛЕНА ДОНЬКА
ГЛОСТЕР, МАССАЧУСЕТС
Вона неслухняна.
-Так добре? -Так.
Я готова.
ЕДВАРД ТЕРКАНЯН
Я познайомилася з Едом у 91-му. Старомодним способом, у барі.
КЕТІ ТЕРКАНЯН
Кеті була у формі.
Вона працювала медсестрою в Новому Орлеані.
Вона пішла з бару, і ми не думали, що ще побачимось.
Через три дні ми знову зустрілися і після цього не розлучалися.
Вона звільнилася з роботи, орендувала вантажівку,
завантажила всі свої речі й собаку
та переїхала з Нового Орлеана сюди, до будинку в Массачусетсі.
По дорозі ми зупинилися в каплиці університету Вірджинії
й одружилися через десять тижнів після нашої зустрічі.
Це було 32 роки тому.
Ми були одружені близько місяця,
коли вона сказала, що народила дитину
й віддала її на вдочеріння.
У мене крається серце, що я це зробила,
що я дозволила цьому статися.
Вона була найгарнішою дитиною у світі.
Надзвичайно лисою.
З гарними очима.
Мені було лише 16 років, коли в мене народилася дочка в 1974 році.
І це ставало реальністю, що я повинна привчати її до горщика.
Повинна навчати її їсти самостійно.
Я мала робити все, що роблять дорослі,
але я не вміла.
І я була дуже вразлива.
А мама загнала мене в кут.
Вона сказала: «Ти маєш віддати її на вдочеріння.
Ти не можеш дбати про цю дитину.
Ти не знаєш, що робити».
Я не знала, як довести, що я гідна своєї дитини.
І мене вмовили…
Їй знайдуть найкращих прийомних батьків,
якщо я відмовлюся від неї ще немовлям.
Якщо я не могла зробити для неї нічого іншого, я могла зробити це.
Вона на це заслуговує.
І я просто відступила.
Я віддала свою дочку в Норфолк, штат Вірджинія,
щоб у неї було краще життя.
Їй було лише дев'ять місяців.
Усе моє життя вона завжди була в моїх думках.
Але то було закрите вдочеріння,
і я не знаю, що з нею сталося. Вона мене не шукала.
Через 35 років, у 2010 році,
я отримала листа з агентства з усиновлення.
Я думала, це лист про те, що моя донька шукає мене.
І подумала: «Ого. Це сталося».
НОРФОЛК ДЕПАРТАМЕНТ СОЦЗАХИСТУ
Натомість я дізналася, що моя донька зникла 21 рік тому,
у 1989 році, коли їй було 14 років.
І мені написали, що невпізнане тіло, яке знайшли біля кукурудзяного поля,
може бути тілом моєї дочки.
У мене потемніло в очах.
В агентстві з усиновлення мені сказали,
що до них заходив детектив з приводу тієї невідомої
і що поліції потрібна моя ДНК, щоб допомогти її ідентифікувати.
ЩОБ ОТРИМАТИ ПРОФІЛЬ ДНК
Я дала їм свою ДНК,
і мені сказали, що треба трохи почекати.
Я не знала, що робити.
Вона зникла 21 рік тому, а мені повідомили лише тепер.
Тож я не могла сидіти за комп'ютером і просто чекати, поки мою ДНК перевірять
і скажуть, чи це її останки.
Тому я зв'язалася з поліцією й агентством з усиновлення.
Але мені не сказали, як звали мою дочку,
де вона зникла.
Я віддала її на вдочеріння й не мала жодного статусу.
Тому я не могла сказати: «Це моя дочка».
Я не мала на це права.
Тоді я вирішила сама все дізнатися про свою дочку.
Я знала лише день народження дочки.
Я сказала Едді:
«Пошукай в комп'ютері зниклу дитину з приблизно таким днем народження».
Я не провів і десяти хвилин на сайті,
коли знайшов зниклу людину з тією ж датою народження, що її дочка.
23 червня 1974 року.
Вона перша в списку зниклих безвісти
департаменту поліції штату Мічиган.
Я назвала її Алексіс Міранда Беджер.
Я дізналася, що її ім'я змінили на «Ондрія Мішель Боумен».
ОНДРІЯ МІШЕЛЬ БОУМЕН ЗНИКЛА У ГАМІЛЬТОНІ, МІЧИГАН
І я дізналася, що вона жила у Гамільтоні, штат Мічиган.
У БЕРЕЗНІ 1989 РОКУ
ЗНИКЛА ОНДРІЯ БОУМЕН
Дивлячись на неї, я подумала: «Я не знаю цю людину».
Я пам'ятаю немовля.
Але коли я подивилася їй в очі…
Вона схожа на мене. Вона моя. Моя дівчинка.
Я шукала інформацію про неї в інтернеті.
Я не могла знайти ні її, ні прийомних батьків.
Нічого.
І я вирішила створити на фейсбуку сторінку «Знайти Ондрію М. Боумен».
Бо я знала, що діти, які вчилися у школі разом,
шукають одне одного.
Засукаю рукави для роботи.
Чому не завантажується?
Я нічого не знала про комп'ютери, коли все почалося.
«Вітаю, учасники.
Якщо серед вас є близькі друзі Ондрії,
зв'яжіться з нами.
Напишіть нам у приватні повідомлення
сторінки "Знайти Ондрію М. Боумен". Дякую».
ЗНАЙТИ ОНДРІЮ М. БОУМЕН
Раптом усе закрутилося.
МЕСЕНДЖЕР
Я ДОБРЕ ПАМ'ЯТАЮ ВАШУ ДОЧКУ.
ПРИВІТ, Я ДЖОН.
Я ЗНАВ ВАШУ ДОЧКУ.
ОНДРІЯ ГРАЛА ЗІ МНОЮ В ОРКЕСТРІ
МИ З ОНДРІЄЮ ЇЗДИЛИ НА ШКІЛЬНОМУ АВТОБУСІ.
Я ВЕСЬ ЧАС ДУМАЮ, ДЕ ВОНА
Я негайно зв'язалася з Кеті…
СЬЮ ЕНҐВАЙЛЕР РОДИЧКА ОНДРІЇ
…щоб надати їй більше інформації.
Ондрію вдочерили Бренда й Денніс Боумени.
Наша сім'я її обожнювала.
Бренда — кузина мого чоловіка.
Ми вчилися разом у Маскеґоні, штат Мічиган.
БРЕНДА ЕНҐВАЙЛЕР КРЕЙҐ ЕНҐВАЙЛЕР — СЬЮЗАН ЕЙЛЕР
Бренда була тихою
та якоюсь нелюдимою.
КРЕЙҐ ЕНҐВАЙЛЕР КУЗЕН БРЕНДИ
БРЕНДА ЕНҐВАЙЛЕР — ДЕННІС БОУМЕН
Бренда й Денніс познайомилися, коли вона була у старших класах.
І вони закохалися одне в одного.
Мабуть, то був перший хлопець Бренди.
Так. Коли вона закінчила школу,
Денніс служив на флоті.
Перш ніж піти на службу,
я сказав Бренді,
яку я зустрів десь рік тому,
я сказав їй: «Слухай, після підготовчого табору,
коли я приїду додому у відпустку, ти приймеш від мене каблучку?»
Я знав, що вона моя половинка, щойно зустрів її.
Ми одружилися в 71-му.
Він служив у Сан-Дієго.
Ми жили там пів року.
Коли мені дозволили вибрати місце служби,
ми переїхали в Норфолк, Вірджинія.
Вони намагалися створити сім'ю.
І тоді мені сказали, що в мене подвійна матка.
«Шансів завагітніти дуже мало».
І ось тоді ми подали заяву на всиновлення.
І чекали…
Не знаю, скільки років.
Одного ранку зателефонувала соціальна працівниця і сказала:
«Для вас є дитина. П'ять місяців».
Через день передзвонила й каже: «Брендо, я помилилася».
Я кажу: «Ми не можемо її взяти?»
А вона: «Їй десять місяців». Я кажу: «Добре».
Ми вдочерили Ондрію.
Я не могла мати дітей, але сталося диво вдочеріння.
Вона завжди була татовою дочкою.
Вона була наймилішою дитиною на світі.
Так, Ондрія була милою дівчинкою,
божим даром родині,
яка не могла мати дітей.
Бренда й Денніс переїхали з Вірджинії
в західну частину Мічигану.
ГАМІЛЬТОН, МІЧИГАН
Гамільтон — це невелика громада.
Гамільтон — тихе, сонне містечко…
ГАМІЛЬТОН НАСЕЛЕННЯ 3620
…неподалік від Голланда.
ГОЛЛАНД НАСЕЛЕННЯ 34 024
Нічого поганого там не стається.
КІМ ПЕЙН ПОДРУГА ОНДРІЇ
Там є лише заправка, купа церков, школа і продуктовий магазин.
Таким тоді був Гамільтон.
Маленьке місто. Усі знали всіх.
МІШЕЛЬ ТІММЕР ПОДРУГА ОНДРІЇ
Ходити до церкви було обов'язково.
Якщо ти вибиваєшся з цієї норми, на тебе дивляться інакше.
Бренда й Денні ходили до церкви щонеділі.
Обоє були вчителями недільної школи
й хотіли збільшити свою сім'ю.
Минуло багато років. Якось мене почало постійно нудити.
Тоді Денні повернувся з роботи й дав мені тест на вагітність.
А я кажу: «Так, авжеж. У нас 13-річна прийомна дочка».
Я прокинулася серед ночі й кажу: «Можна хоч подивитися».
А тоді я просто…
То був День батька,
я повернулася в ліжко і сказала: «Прокидайся, тату».
Ондрія була в захваті, коли народилася Ванесса.
Як чудово. Тепер у них сім'я.
У 1989 році Ондрія була в старших класах.
Наша старша школа була маленькою.
Там усі всіх знали, як і в місті.
Там були спортсмени, була християнська група,
були діти-торчки,
були ті, кого уникають і кого вважають ніким.
Мене всі відштовхували.
ДЖЕННІФЕР ДЖОНС ПОДРУГА ОНДРІЇ
Які жахливі зачіски були у 80-х.
Пам'ятаю, як я мила голову напередодні,
а потім бризкала лак для волосся, розчісувалася, робила кучері,
бризкала лаком, а вранці все повторювала.
Ми робили велетенські начоси. Це було жахливо.
ДЖЕННІ КЕМПЕР — ОНДРІЯ БОУМЕН — КІМ ПЕЙН
Ондрія була дуже веселою.
Я пам'ятаю, як у неї вдома,
в її кімнаті, ми слухали Сінді Лопер і Мадонну.
Звісно, ми в кімнаті вмикали радіо,
починали активно танцювати,
намагаюсь співати Girls Just Want to Have Fun.
Ондрія була дуже товариською.
Вона любила бути серед людей.
Вона була веселою.
Пам'ятаю, як ми тусувалися у школі.
Я пам'ятаю її посмішку.
Я пам'ятаю.
Вона дуже старалася зробити людей щасливими.
Її можна назвати хамелеоном, бо вона змінювалася,
щоб підлаштуватися до співрозмовника.
Гадаю, через це вона могла мати проблеми
у деяких стосунках,
бо вона дуже старалася догодити одній людині,
а потім змінювала свою поведінку чи слова,
щоб бути схожою на іншу людину.
Вона просто хотіла вписатися, як будь-яка молода людина.
Я б сказала, що вона була звичайним підлітком.
Вона погано вчилася.
Кілька разів грубіянила вчителям.
Вона була звичайним підлітком.
Але коли їй виповнилося 12–13 років,
хтось ніби клацнув перемикачем.
Раптом вона почала тікати з дому.
Вона купувала наркотики в школярів.
Вона крала з магазинів. Вона брехала.
Якось вона розлютилася на мою дружину
й розбила кулаком скло на дверях.
Ми водили її до психологів і таке інше.
-День, коли Ондрія зникла… -Так?
Що ви пам'ятаєте?
Денні відвіз її до школи того ранку. Тоді був концерт оркестру.
Він приїхав і забрав її.
Ондрія була дуже мовчазна.
А потім я пішла на роботу. Я працювала у другу зміну в Лінкольнширі.
Ми взяли немовля з собою,
щоб Ондрія робила домашнє завдання й не виправдовувалася:
«Ну, я гляділа дитину».
І Денні висадив мене.
Коли я повернувся додому,
то відкрив двері й зайшов.
Було не замкнено.
Я взяв немовля й поклав на диван.
Я пішов нагору.
Я покликав її.
Двері нашої спальні були не замкнені, як звичайно, а широко відчинені.
У нас були невеликі сумки для подорожей.
У нас їх було кілька, але однієї бракувало.
Ми отримали податкову компенсацію.
Частина грошей була в банку, трохи лежало в конверті.
І він ховав той конверт у комоді.
Вона їх узяла.
Вона взяла всі гроші з дитячої скарбнички.
І своє фіолетове пальто.
Тому я негайно викликав поліцію і сказав: «Моя дитина зникла».
Вони приїхали. Прийняли в мене заяву.
Вона зникла.
ШЕРИФ ОКРУГУ АЛЛЕҐАН
ЇЇ НЕ БУЛО ВДОМА ЗНИКЛИ РЕЧІ Й 100 ДОЛАРІВ
Коли Ондрія зникла, в перші дні…
МІРЕН КОХ ОКРУЖНИЙ ПРОКУРОР
…її всі шукали.
Ми прочісували місцевість.
Ми позичали чужі машини
та їздили в Голланд уночі, щоб вона не впізнала наші машини.
Були повідомлення,
що її бачили в Голланді та прилеглих районах.
Люди казали, що бачили її
на ролердромі, у продуктових магазинах.
Друг сім'ї сказав, що бачив її в черзі на касу,
що вона освітлила волосся
і, ймовірно, була вагітна.
Повідомляли, що вона працює в індустрії розваг для дорослих…
«ШОУГІРЛЗ ЛАУНЖ»
…в Індіані.
Казали, що вона втекла на зупинку вантажівок,
переконала далекобійника забрати її…
ЗУПИНКА ВАНТАЖІВОК ТЮЛІП-СІТІ
…й оселилася деінде.
Офіційно було визнано, що вона втекла.
Проблема в тому, що ніяких зачіпок не було.
Ніякої інформації. Не було чого шукати.
Сліди охололи.
Я закінчувала роботу о 23:30, а потім
їздила вулицями, шукаючи її.
Поки Денні не сказав: «Зупинися.
У тебе вдома дитина. Ти маєш зупинитися».
Ми були батьками, і наша дочка зникла.
Ондрія зникла. Вона зникла.
Вона просто пішла.
Овва.
Ось так вона виглядала, коли я її бачила востаннє.
Така мила. Гарні очі. Боже мій.
Я сумую за цієї дівчинкою.
Коли я народила Алексіс, я була втікачкою.
Моя мати була дуже жорстокою.
Вона часто мене лупцювала,
і мені набридло фізичне насильство,
я втекла до Нового Орлеана, нічого не взявши з собою.
Мені було 14.
Я завагітніла десь через рік.
Алексіс було 14, коли вона втекла.
Якщо ти втікач, тебе вважають правопорушником.
Дітей-утікачів ніхто не шукає.
Мене не шукали.
Я знаю, що поліція у 80-х її не шукала.
Вони покинули цю справу багато років тому.
Лише веб-детектив з Каліфорнії у 2010 році…
ТОРРЕНС, КАЛІФОРНІЯ
…змусив поліцію розслідувати справу Алексіс.
Через двадцять років.
Карл нам дуже допоміг.
Я почав займатися зниклими безвісти…
КАРЛ КОППЕЛЬМАН
…й неопізнаними останками у 2009 році. Був сайт Websleuths,
присвячений різним нерозгаданим таємницям,
зокрема неопізнаним останкам,
де детективи-аматори могли співпрацювати онлайн, щоб розкрити ці справи.
Коли я почав над цим працювати,
я виявив, що жоден із сайтів про зниклих безвісти
не мав зручної пошукової системи.
Тож я вирішив скласти таблицю зниклих безвісти.
Коли я її закінчив, там було близько 19 000 імен.
Я бухгалтер, тож маю хороші навички роботи з таблицями.
Було кілька випадків, коли я зміг розкрити справу зниклої людини з різних штатів.
РОЗКРИТТЯ НЕРОЗКРИТИХ ЗЛОЧИНІВ ГОБІ КАРЛА
Спочатку він мене налякав.
Як це стало вашим гобі?
Хто ця мертва людина, та мертва людина?
Це може бути та людина? Бо він детектив, що працює з дому.
Але саме Карл став каталізатором,
що запустив усю справу.
Ось вона.
Це фото неопізнаного тіла з Расіна.
НЕВІДОМА ДАТА НАРОДЖЕННЯ: НЕВІДОМА
МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ: НЕВІДОМЕ
Я натрапив на цю справу від 1999 року з Расіна, Вісконсин.
Слідчі кажуть, що ніколи не забудуть це жорстоке вбивство.
…правоохоронці знайшли тіло сильно понівеченої жінки.
…на кукурудзяному полі біля дороги в окрузі Расін.
Неопізнане тіло мало ознаки сексуального насильства.
Хто це зробив і хто та невідома жінка?
Я переглянув свою таблицю.
Подивимося, чи є у нас жінка,
можливо, з Вісконсину, Мічигану чи Іллінойсу.
Імовірно, народжена на початку 70-х.
За допомогою фільтрів я виділив 13 справ.
Другою була Ондрія Мішель Боумен.
ОНДРІЯ МІШЕЛЬ БОУМЕН
Ондрія Боумен зникла безвісти в Гамільтоні, штат Мічиган, у 1989 році.
Невідоме тіло знайшли в Расіні, штат Вісконсин, у 1999 році.
Ондрії було 14, коли вона зникла,
а невідомій з Расіна було за 20.
Вік був відповідний.
Я зробив графічну реконструкцію обличчя.
У рисах обличчя Ондрії Боумен та цієї невідомої
є багато спільного.
По-перше, їхні носи дуже схожі.
Ондрія мала довгий ніс картоплиною.
І, дивлячись на карту, ми розуміємо, що Голланд, Мічиган,
на іншому березі озера Мічиган, навпроти Расіна, Вісконсин.
РАСІН — ОЗЕРО МІЧИГАН — ГОЛЛАНД
Я зв'язався з управлінням шерифа округу Расін,
і мені дали поговорити з детективом, що займався цією справою.
Я сказав йому: «У мене є дівчина з Голланда, штат Мічиган,
імовірно, це і є ваша невідома».
Я хотіла знати, що з нею сталося,
але боялась дізнатися, що…
Алексіс забили до смерті, викинули в канаву.
Але нарешті через три роки
перевірили мою ДНК й ДНК невідомої й надіслали мені результати.
Так.
«Повідомляємо вам…»
Боже.
То була не вона.
То була не моя дочка. То не Алексіс.
ЗРАЗОК ДНК КЕТРІН НЕ ЗБІГАЄТЬСЯ
Але я відчула полегшення. То було дивне полегшення.
Це передчуття неймовірного жаху,
і якщо воно спростовується, це полегшення.
Але це означало, що я повернулася на початок.
Я маю її шукати, і я її знайду.
Вона не захоче мене бачити, і це справедливо.
Але я принаймні знатиму, що вона жива.
Особливо коли детектив Гавердінк подзвонив і сказав: «Ми займаємося цим.
Цю справу просто так не закриють».
Я отримала надію.
ВІДДІЛ ШЕРИФА ОКРУГУ АЛЛЕҐАН
Я ходив у ту саму школу, що й Ондрія.
КРІС ГАВЕРДІНК
Я був на рік старшим,
і у школі не кружляли чутки…
КРІС ГАВЕРДІНК ОФІС ШЕРИФА АЛЛЕҐАНУ
…про її зникнення чи втечу.
У мене було відчуття, що він хотів розкрити справу.
Він не був поліціянтом 80–90-х, які не любили цим займатися.
СЛІДЧИЙ ВІДДІЛ ВХІД ЗА ПЕРЕПУСТКАМИ
Справа Ондрії Боумен була нерозкрита 20 років,
ми хотіли її розкрити, тому зібрали команду.
Ми збиралися працювати над цією справою ретельніше.
ТОДД ВОРКМЕН ПОЛІЦІЯ ШТАТУ МІЧИГАН
Ось матеріали.
ФОТО ОНДРІЇ БОУМЕН
Ми зв'язалися з Боуменами.
Повідомили, що знову розслідуємо ту справу…
БРАЯН ФУЛЛЕР ПОЛІЦІЯ МІЧИГАНУ
…й намагаємося просунутися.
БУДИНОК БОУМЕНІВ
-Доброго ранку. Я Тодд. -Вітаю.
Денніс.
Денніс? Радий знайомству, сер. Ми з поліції штату у Вейленді.
Очевидно, це стара справа,
але нас запросили, щоб спробувати знайти відповідь.
-Відповідь? Її й досі не розкрили. -Саме так.
Тоді до роботи.
-Так. -Знайдімо мою доньку.
Так, ми теж цього хочемо.
Ми також зв'язалися з Кеті, біологічною матір'ю.
Вона непохитна у своєму прагненні знайти доньку.
Я знаю, що вона говорила з Карлом Коппельманом.
КАРЛ КОППЕЛЬМАН
Вона створила кілька сторінок у фейсбуку.
З нею зв'язалися деякі друзі Ондрії,
діти, з якими я вчився в одній школі.
Я вислухав Кеті й Карла Коппельмана,
щоб зрозуміти, яку вони мають інформацію,
й побачити, чи це нам допоможе,
чи корисно це для справи.
Я подумала: «Слава богу, я не мушу робити це сама».
Я знала, що якщо шукатиму Алексіс
й активно вестиму сторінку «Знайти Ондрію Боумен»,
з цього щось вийде.
А потім з'явилася Метта.
МЕТТА МАКЛЕОД
Я зв'язалася з Кеті Терканян 11 травня 2013 року.
І написала: «Хочу поділитися з вами, що у вересні 1989 року
мене викрали в Голланді, Мічиган, з заправки "Віндмілл"
у південній частині міста.
Я переконана, що наші історії можуть бути пов'язані».
Я йшла додому після школи
й запитала маму, чи можна піти до подруги.
Я це робила регулярно.
Ми часто ходили одна до одної. Думали, що район безпечний.
А вона відмовила.
І я благала й благала її.
«Гаразд. Подзвони, коли прийдеш».
А тоді… Так.
Мені було шість років.
Тут була заправка «Віндмілл». Він викрав мене звідси.
Я йшла тут, він побачив мене
й припаркувався тут, уздовж цього тротуару.
І сказав: «Твоя мама дозволила показати тобі цуценят.
Ми підемо в сарай дивитися на цуценят».
Я підійшла ближче,
а він схопив мене й посадив у червоний пікап.
Ми їхали деякий час, і я спитала: «Це той сарай?» —
бо хотіла побачити цуценят.
А він: «Ні, ми майже на місці». І ми їхали далі.
Потім ми під'їхали до перехрестя, там був коп,
він сказав мені лягти.
Потім він почав заправляти мені волосся за вухо,
гладити мене по щоці й…
Спочатку він був добрим. Я думала, він хороший чоловік.
Він знав мою маму.
А потім його поведінка змінилася.
Він зупинився.
Він вийшов і взяв мотузку з багажника.
А потім він підійшов, смикнув мене за шию
й потяг до лісу, а я почала кричати.
А він мене роздягнув
і зав'язав мій светр навколо рота, щоб я мовчала.
Я бачу, ніби це щойно сталося.
Він став наді мною. Розстебнув штани.
Аж раптом загавкав пес.
Здавалося, що хтось поруч.
Там неподалік кемпінг,
тому він, мабуть, припустив, що поруч люди з собаками.
Він піднявся, втік і залишив мене там.
ВІДДІЛ ШЕРИФА ОКРУГУ ОТТАВА
Він намагався зґвалтувати мене.
ВИКРАДЕННЯ НЕПОВНОЛІТНЬОЇ ДЛЯ СЕКСУАЛЬНОГО ЗНУЩАННЯ
А потім я розв'язалася.
Вибігла на дорогу гола.
А потім хтось подзвонив у 911.
ПІДОЗРЮВАНИЙ У ВИКРАДЕННІ ЗАМАНИВ ДІВЧИНУ В АВТО, ПООБІЦЯВШИ ПОКАЗАТИ ЦУЦЕНЯТ
Того вечора я говорила з художницею і вказала стільки деталей, скільки могла.
Але його так і не спіймали.
З шести років я його шукала.
Хотіла переконатися, що цього не станеться з іншими дівчатами.
Коли з'явився інтернет, це змінило правила гри.
Я почала шукати зниклих безвісти у Мічигані,
особливо біля Голланда, у Гамільтоні та сусідніх районах.
А потім проводила дослідження,
перевіряючи, чи є зв'язок.
ЗНАЙТИ ОНДРІЮ М. БОУМЕН
У 2013 році я написала повідомлення на сторінку в фейсбуку.
Мені здалося дивним, що Ондрія Боумен зникла
в тому ж році й у тому ж районі, що і я.
Якщо Ондрію викрали, то схожість з моєю справою
вказувала на те, що викрадач міг бути той самий.
Тож я почала читати про її справу.
А потім я побачила фото прийомного батька Ондрії Денніса Боумена.
Боже мій.
Він схожий на чоловіка, який мене викрав.
Я була спустошена й нажахана.
Це прийомний батько моєї доньки.
Це було дуже…
Ми з Меттою й Карлом провели багато досліджень разом.
Мене викрали з заправки «Віндмілл».
Від нього смерділо, як від механіка,
можливо, фарбою.
Денніс Боумен працював у гавані Макатава.
Він був теслею і працював на яхтах у гавані.
Денніс працював через дорогу звідти.
ГАВАНЬ МАКАТАВА — МІСЦЕ ВИКРАДЕННЯ
Було десь 15:00.
Здавалося, він щойно вийшов з роботи.
І маршрут пролягав біля його будинку…
БУДИНОК БОУМЕНІВ
…дуже близько від кемпінгу.
КЕМПІНГ
МІСЦЕ ВИКРАДЕННЯ — ЦЕРКВА
Він ходив до церкви на тій вулиці, де викрав мене.
Червоний пікап, в який мене посадили,
був вицвілий, старий та іржавий.
Ми намагалися дізнатися, чи в нього був червоний пікап,
довелося спитати родичку Боуменів,
вона сказала: «У нього був такий пікап».
І вони надали фото пікапу.
Він дуже схожий на пікап, в який мене посадили.
Усе було так, як описувала Метта.
Забагато збігів.
І коли я почула його голос…
Тому я негайно подзвонив у поліцію і сказав: «Моя дитина зникла».
У мене були сироти. Голос запам'ятовується.
Невже моя дитина зникла через Денніса Боумена?
Не знаю, як це сказати м'яко. Денніс не такий, як усі.
Часом мені було ніяково поруч із ним.
Він не той, з ким мені хотілося бути.
Вона казала мені, що батьки її не люблять.
Щось мені підказує, що то був будинок жахів.
Ондрія зникла. Її немає.
Боже. Так, це він.
Хто вдочерив мою дочку, чорт забирай?
Уся ця ситуація схожа на пожежу.
Я можу або пройти повз палаючий будинок,
ігноруючи людей, які кличуть на допомогу,
або можу зайти просто у вогонь попри те, що він мене опалить.
Я побачила вогонь і зайшла в нього.
І не вийду, поки не доведу справу до кінця.
Я знала, що повинна поїхати в Мічиган.
Я повинна поїхати в Мічиган, де зникла Алексіс.
ГАМІЛЬТОН
Ми вперше приїхали в Мічиган у 2013 році.
Тепер ми вже вп'яте у Голланді.
Але ми цілком здатні сісти за кермо
та приїхати сюди настільки надовго, скільки треба, щоб усе з'ясувати.
Слава богу, що в мене є Едді.
Він не знав мою дочку.
І, чесно кажучи, якби я не зустріла Еда,
я б не шукала Алексіс,
бо в мене не було б такої безумовної любові.
Я почуваюся коханою.
КАРЛ КОППЕЛЬМАН
-Радий тебе бачити, Кеті! -Карл Коппельман!
Радий знову тебе бачити. Радий тебе бачити, Еде.
-Так. -Привіт, Карле.
Ми були в Мічигані з Карлом кілька разів за десять років.
Це майже нереально, але поруч зі мною були потрібні люди.
Мій детектив і мій камінь.
-І її опора. Так. -Мій камінь.
Значну частину розслідування я провела через фейсбук,
але неможливо з'ясувати кожну дрібницю без особистих розмов.
Ми з Едді й Карлом зустрілися з людьми, які хотіли зустрітися з нами
і з якими я не була знайома особисто.
ВАЙТ-КЛАУД, МІЧИГАН
Сью! Вітаю. Як справи?
Вітаю.
-Рада знайомству. -Нарешті.
-Взаємно. -Знаю.
У тебе очі як у твоєї дочки.
Дякую.
Ти прийшла й заспівала, як мила пташка.
Бо ми її любимо.
-Я бачу. -Овва.
Розкажи трохи про те, як її приводили до вас додому?
Так, пам'ятаю, Ондрія сиділа біля каміна,
приблизно так.
Тоді Бренда підходила й казала:
«Ти чула, що зробила та дитина? Сказати, що зробила та дитина?»
А я їй: «Це ж нібито твоя дитина».
А бідолашна Ондрія сиділа схрестивши руки чи дивилася вгору і вниз і…
Денніс був у кімнаті?
О, так.
Вона виглядала замкненою та приниженою.
Тебе принижують і все таке. Ти не щаслива дитина.
Скажу чесно. Мій світ похитнувся.
Я не хочу цього чути.
Але я приїхала збирати свідчення, тож я їх збиратиму.
Агов!
Це дім Мішель Тіммер?
-Привіт, Мішель. Я Кеті. -Привіт.
-Привіт, люба. Привіт.
-Дженніфер. -Привіт. Як справи?
Дуже добре. Дякую.
-Ти Кім? -Так.
-Це вона! -Привіт, Кім.
-Як ти? -Рада знайомству.
Дуже приємно побачити подруг Алексіс.
-Я зву її Алексіс. -Усе гаразд. Так, я розумію.
Вибачте, що змушую вас знову це пережити.
Ні, все гаразд.
ОНДРІЯ БОУМЕН — МІШЕЛЬ ТІММЕР
Пам'ятаю, вона була в дев'ятому, я — в десятому класі,
ми поїхали на автобусі до неї додому і збиралися зайти всередину,
але вона обернулася, подивилася на мене і сказала:
«Не заходь. Чекай тут».
Вона зайшла, а її тато почав бігати за нею
і щось кричати.
Вона намагалася втекти, він був позаду
і схопив її за ногу, вона впала.
Я дивилася туди, але більше її не бачила.
Я не могла… Вони кричали й волали нагорі.
Тож у понеділок, побачивши її в школі,
я спитала її про це, а вона сказала, що він гнався за нею нагору
й почав бити, бо вона пізно приїхала на автобусі,
хоча вона приїхала не пізно.
Мене запросили до неї додому, ми з нею спілкувалися,
а під час вечері, пам'ятаю, батьки їли гамбургери.
Нам з Ондрією дали лише
так званий сандвіч із залишків.
Кетчуп, гірчиця і соус реліш на двох шматках хліба,
і це все, що їй давали їсти.
Ондрія так сказала?
Так сказала Ондрія.
Денніс підійшов до нашого боку столу, прямо переді мною,
і вдарив її так сильно, що вона ледь не впала.
Вона розплакалася, звісно.
Бренда сиділа й нічого не робила. Вона продовжувала годувати дитину.
Вона не звертала на це уваги, вдавала, що нічого не було.
Хай що сталося, з неї було годі,
тож ми поїхали на автобусі до мене.
Моїх батьків не було вдома, ми піднялися до моєї кімнати
й вона там і залишилася, переховуючись від прийомних батьків.
Вона пробула там чотири дні.
Я приносила їй їжу,
коли наша сім'я поїсть.
Вона розповіла мені, що прийомний батько
приходив до неї вночі та змушував займатися сексом,
а вона не хотіла.
У 13 років травматично про це чути,
і я навіть не знала, що робити, крім: «Ти маєш комусь сказати».
Наступного дня ми повернулися до школи.
Ми з Ондрією вийшли зі шкільного автобуса, зайшли до кабінету директора
й розповіли про те, що з нею сталося.
Я пишаюся нею. Я цим пишаюся.
Вона була дуже сильною. Вона була як я.
Це не можна терпіти.
Пам'ятаю, як ми з Ондрією ділилися своїми проблемами вдома.
Я пам'ятаю, що до школи приходили з управління шерифа,
а тоді дзвонили батькам і викликали їх до школи.
Тоді нас питали в кабінеті, поруч з батьками:
«Гаразд, розкажи, що відбувається».
Ну і що ти скажеш?
Твої батьки сидять прямо перед тобою.
Ти дивишся на батьків і кажеш: «Нічого».
І тебе просто відправляють додому з ними.
Я теж таке пройшла.
Одного разу виникла сварка, вона обернулася і сказала:
«Тато домагався мене».
Я їй сказала: «Це брехня».
Тоді вона ходила до психолога.
І ми втрьох пішли поговорити зі священником.
Він запросив її й поговорив спершу з нею.
Потім зайшли ми з Денні.
Він каже: «Хочеш щось сказати?»
А вона каже: «Так, я збрехала».
Він сказав їй, коли ми всі там були:
«Розумієш, як таке звинувачення може вплинути на твого батька?»
Вона зізналася, що її ніхто не чіпав.
Це була брехня, бо вона намагалася добитися свого.
Звісно, хай втрутиться церква.
Якщо ходиш до психолога, ходімо до церкви.
Що ж. Це класика.
Вона благала врятувати їй життя.
А всі ці люди просто закрили очі.
Тобто діти зробили більше, ніж дорослі.
Діти брехали заради неї. Діти крадькома приносили їй їжу.
Діти дбали про неї.
Правосуддя нічого для неї не зробило, лише повернуло її назад.
Що там написано про те,
як Бренда реагувала на все,
що могло статися між її дочкою
й Денні, на те, як він ставиться до неї?
Я розумію, згадуючи ту мить,
коли вона сиділа біля каміна, що сталося саме це.
Вона всім розповідала те, що могла сказати,
та ніхто не слухав.
Але вона не відкрилася нам і мовчала, мабуть, думаючи: «Навіщо?
Вони теж не повірять».
І це розбило мені серце.
Ми заохочували її піти, вибратися з цієї ситуації,
утекти з дому, але вона не хотіла лишати дитину.
Вона сказала: «Ні, я маю подбати про Ванессу».
У нас тоді були швидкозшивачі.
Ондрія зберігала фото дитини у своєму швидкозшивачі.
Вона весь час дбала про неї.
Змінювала підгузки, годувала з пляшечки. Вона любила молодшу сестру.
І вона панічно боялася піти й покинути сестру там саму.
І вона сказала нам…
Вибачте. Це так сумно.
-Розумію. Вибач. -Але вона сказала, що…
Вона збиралася піти, коли Ванесса підросте, й пошукати свою справжню маму.
Думаю, вона втекла з дому і просто живе десь
подалі від прийомної родини.
Мабуть, вона щаслива,
вибралася з цієї ситуації та змінила життя на краще.
Знаючи, як сильно вона хотіла втекти, я справді в це вірю.
Бренда подзвонила нам і сказала, що Ондрія втекла.
Історія, яку мені розказали, — я не чула, що вона взяла гроші.
-Ні? -Або… Ні.
Я запитала: «Вона взяла щось із собою? Вона забрала свій одяг?
Сумочку?» «Ні, вона нічого не брала.
Вона не взяла ні сумку, ні косметику. Нічого».
І я сказала Крейґу: «Хіба це не дивно?»
Але я говорила з Брендою по телефону і спитала:
«А як Денні… Що він про це думає?»
Так.
А вона: «Ми не можемо про це говорити,
бо сваримося, щойно я про це згадую».
Його поведінка мене так непокоїла,
що я повідомила про це.
Я сказала: «Я дзвоню щодо зникнення Ондрії Боумен.
Думаю, треба уважно перевірити
Денніса Боумена».
Обставини її від'їзду нелогічні,
і мені потрібні відповіді.
Вона мала отримати все найкраще.
Мені так сказали.
І ось що вона отримала.
Це так бісить.
Я знову переживаю це потрясіння.
Віддавши Алексіс на вдочеріння, я роками хотіла накласти на себе руки.
Це так на мене вплинуло, що в мене більше немає дітей.
Мені забракло сміливості.
І скажу чесно: якби я змогла її залишити,
якби мене підтримали, вона була б зараз тут.
Я ненавиджу себе за це. Чорт. Вибачте.
Звісно, я вірила в те, що казала мама.
«У неї буде гарне життя».
Вибачте.
Важко, коли твої мрії отак розчавлені.
Я маю з цим жити. Мені доводиться з цим жити.
І це крає мені серце.
І якщо з Алексіс щось сталося,
навряд чи я зможу собі пробачити.
Я дізналася щодо Закону про свободу інформації від Карла.
Цей закон гарантує, що ви можете заповнити анкету,
надіслати їм багато грошей,
а тобі надішлють усі архівні матеріали.
Я зробила запит про Денніса Боумена.
Дізнавшись про біографію Боумена, я була шокована.
ВІДДІЛ ШЕРИФА ГРАНД-ГЕЙВЕН, МІЧИГАН
В архіві було дві справи.
Одна — арешт за злам і проникнення й переслідування колеги.
Коли його спіймали, його дім обшукали
і знайшли сумку зі спідньою білизною тієї жінки,
маску, щоб приховати обличчя, і нелегальний обріз.
За це він провів лише рік в окружній тюрмі.
І був другий, ще більш жорстокий випадок у 1980 році.
23 травня 1980 року йому був 31 рік.
Боумен напав на жертву. Вона була підлітком.
Це було на Лейкшор-драйв біля парку Кірк у Голланді, штат Мічиган.
Адвокат запитує: «Що спершу сталося?»
Її відповідь: «Він сказав: "Зупинися, злізь з велосипеда
і прямуй до лісу".
Потім я побачила рушницю. І він знову накричав на мене.
І вистрілив повз мене.
І сказав: "Чорт забирай, злізь з велосипеда
і прямуй до лісу".
Він вистрелив біля моєї ноги, я бачила, як розлетівся бруд.
Він сказав, що прострелить у мені дірку,
й націлив на мене рушницю.
Я обернулася й побачила пікап, який прямує на південь.
Я почала махати руками, щоб водій зупинився.
Я закинула свій велосипед у кузов.
Водійка відчинила двері та впустила мене.
А коли його затримали, він сказав поліції:
"Відпустіть мене. Мені треба забрати доньку зі школи"».
Досудове засідання було?
Спершу його звинуватили в замаху на вбивство.
Він визнав напад з наміром вчинити сексуальне насильство.
Ось думка судді.
«Суд вважає, що він небезпечний для жінок,
якщо не буде заарештований».
2 лютого 1981 року він отримав від п'яти до десяти років за напад.
На той час Ондрії було шість років.
Я переїхала до Кінросса, коли його туди перевели.
І вона постійно нагадувала мені:
«Усі діти знають, що я дочка в'язня».
А я сказала їй: «Ти не одна така».
Не доведи господи, щоб я брала дитину в кімнату для побачень.
Коли я дізналася, що вона водила дівчинку до в'язниці, я…
Знаєте… Я була засмучена.
Потім його випустили з в'язниці 31 січня 1986 року,
Ондрії на той час було 11 років.
Ми всі були шоковані, що Бренда залишилася з ним
разом з дівчинкою.
Моя маленька донечка жила з чоловіком на УДЗ,
який намагався вбити дівчинку-підлітка.
Ніхто не захистив мою доньку.
Її не вдочерили в хорошу сім'ю.
Тобто просто подивіться на його історію.
Тепер я переконалася, що Денніс щось зробив Алексіс.
Я була переконана, що він її вбив.
Алексіс розповідає іншим, що Денніс її домагається,
і Бренда знає, але їй байдуже.
Він потребував її смерті.
Я маю довести, що він це зробив.
І якщо доведеться підняти шум, хай так і буде.
Я влаштую справжній скандал.
УНІВЕРСИТЕТ МАДОННИ ФРАНЦИСКАНСЬКИЙ ЦЕНТР
Останні десять років
ми з Карлом відвідували конференцію «Зниклі в Мічигані».
От що це таке: щороку
всі родичі зниклих збираються разом
і діляться своїми історіями.
Жахливими історіями.
Вітаю. Мене звати Мері Берлін. Моя сестра зникла.
У мене є зниклий родич Річард Гічгок.
Він зник у 1990 році.
Я вдячна всім у цьому залі, всім, хто приїхав.
Це свого роду система підтримки.
Ми обмінюємося новинами раз на рік.
Після 32 років очікування й пошуків коханої людини
жахливо опинитися в цьому місці.
Іноді я думаю: хай би він був янголом,
а я б не думала, де він.
Вдруге ми з Карлом поїхали в Мічиган у 2013 році.
Ми запізнилися. Коло вже сформоване.
Я сіла, а Карл сказав:
«Це Бренда». І всі замовкли.
Я взяла цей альбом,
бо підозрювала, що Кеті там буде,
я хотіла поговорити з нею.
Я хотіла поділитися фото.
І я сказала: «Сьогодні в неї тут дві матері.
Хочу подякувати, що прийшла, Кеті». І це все, що я сказала.
Я аж підскочила.
Я сказала: «Скажи цим людям, хто твій чоловік».
І раптом усі заворушилися,
стався невеликий переполох.
Весь ранок я ходила зі склянкою кави в руках,
і якби я тоді мала ту склянку, я вилила б каву їй в обличчя.
Вона замахнулася,
наче хотіла дати їй ляпаса.
Усе в стилі Джеррі Спрінґера.
Вона поводилася як відьма.
Вона кричала й волала,
що мій чоловік — чудовисько, бо колись сидів у в'язниці.
Він її вбив, а я стояла й дивилася.
Ми не такі люди.
Я нервувала. Я не могла говорити. Могла кричати, але не говорити.
Тож Карл почав говорити.
Я встав і назвав себе.
Кеті підійшла ззаду й підняла табличку «Знайти Ондрію Боумен».
Вона стояла позаду мене, тримаючи табличку.
І Карл сказав: «Є історія, яку розповідають,
і є ймовірна історія».
І всі подивилися на Бренду, типу:
«Яка ймовірна історія, Брендо?» Знаєте?
Вона почала кричати, верещати й марити.
А я кажу: «Карле, я була готова поговорити з нею сьогодні,
але не в такому стані».
Бренда була засмучена і сказала:
«Добре, що мого чоловіка тут немає».
І я сказав: «Що ти хочеш від мене почути?
Ми знаємо його історію. Він провів п'ять років у в'язниці
за збройний напад і спробу зґвалтування 18-річної дівчини.
Що ми маємо думати?»
Вона відповіла: «Я не забула, що він зробив,
але я пробачила його і серйозно ставлюся до шлюбних обітниць».
Я більше не могла стримуватися. Я просто вибігла з кімнати.
Я підійшла. Узяла свічку.
Запалила її.
І подумала: «Хто тут краща матір?
Вона навіть не пройде по сцені заради дочки?»
Я не могла бути з нею в кімнаті.
Я сіла в машину й закричала, як ніколи раніше.
ГАМІЛЬТОН
Карл багато витерпів від мене.
Я як вогонь. Він як лід.
І це допомагає залишитися при здоровому глузді,
якщо поруч є той, хто терпить тебе,
коли ти поводишся як навіжена.
Коли доводиться стикатися зі світом зниклих,
треба дотримуватись певних принципів.
Я дію повільно, але рішуче.
Я поговорила з громадою.
Поговорила з людьми, яких вона знала.
Я чула, що вона бунтарка.
Так, я згодна з тим, що Алексіс — бунтарка.
ЛІНДА БЕРЕНС МАТИ ПОДРУГИ ОНДРІЇ
«Я не хочу підлаштовуватися, бути як усі. Я особистість».
Це схоже на мою кров. Так?
От що ми з Карлом зробили за ці десять років.
Ми досягли розголосу.
Денніс це відчув. Відчув, що ми поруч. І знав, що ми його оточуємо.
Гадаю, вона змінила напрям
цього розслідування.
Я вперше побачила плакат, коли ти почала це робити.
Її обличчя не забудеш.
Твоя форма обличчя і твої очі — усе це нагадує Ондрію.
Вона дуже схожа на тебе.
-Дякую за це. Дякую. -Так.
Розмови з людьми, які знали Алексіс,
зробили її для мене реальнішою.
Більше ніж фото на плакаті.
Ти прекрасна. Іди сюди.
МЕТТА МАКЛЕОД
І я одразу зблизилася з Меттою.
Я знаю, що він її викрав, коли їй було шість років.
Вона мене підштовхнула.
Я вже була зла й мотивована,
але коли я зустріла Метту, мої почуття посилилися.
-Між нами був глибинний зв'язок. -Ніби спорідненість душ.
Я завжди називаю її духовною мамою.
І я люблю її та думаю, що нічого з цього
не сталося б без неї.
Так, їдьмо. Тепер…
-Спершу поїдемо до школи Гамільтона? -Спершу — до будинку Боуменів.
Гаразд.
Ми з Карлом сідали в машину
та їздили всюди, де колись жив Боумен,
намагаючись знайти якісь докази того,
що Денніс Боумен винний у вбивстві моєї доньки.
Подивися праворуч, там був будинок.
Так.
Отам.
Це будинок, де жила Алексіс, але його знесли.
Денніс і Бренда переїхали до будинку, де живуть зараз,
майже одразу після зникнення Алексіс.
БУДИНОК БОУМЕНІВ
Недалеко від першого будинку.
СТАРИЙ БУДИНОК БОУМЕНІВ
Було дивно, що вони переїхали звідти.
НОВИЙ БУДИНОК БОУМЕНІВ
Бо ми думали: «А якщо вона повернеться? Куди вона піде?»
Ось вони.
Ось будинок.
Там живуть Боумени.
Хтось удома.
Зупинися на тому боці, Карле.
Ти запускаєш. Я стежу.
Гаразд.
Якщо хтось почне придивлятися:
«Що в біса відбувається?» — Карл може стати на одне коліно і сказати:
«Ти вийдеш за мене?»
Запустимо той дрон.
Так.
Ну ж бо, малий. Отак. Добре.
Усі непрямі докази вказували на Денніса.
Я це відчувала.
І я постійно думала про задній двір Денніса Боумена.
Бачу.
-Спустися сюди. -Так.
День стає все кращим.
Це задній двір Денніса Боумена.
Я знала про Google Earth і знайшла там ділянку й будинок Боуменів.
І позаду будинку було щось таке
незрозуміле.
У 2011 році я побачила там щось
овальної форми. А потім це зникло.
Залишилася тільки земля.
Схоже, там цемент.
Але поглянь на це, Карле. Там щось є.
Що це?
Чому це місце змінюється?
Що це означає?
Мабуть, він щось приховує. Що він приховує?
Моя донька на задньому дворі.
Навряд він сховав там її тіло…
НОВИЙ БУДИНОК БОУМЕНІВ
…бо він жив в іншому місці, коли Ондрія зникла.
СТАРИЙ БУДИНОК БОУМЕНІВ
З огляду на те, що через дорогу від будинку Боуменів,
у якому вони тоді жили, був ліс, можна припустити,
якщо він її вбив, що він відніс її тіло
до лісу й викинув там.
А Кеті повторювала: «Ні, її поховали на задньому дворі».
Я не міг уявити, що він її вбив, а потім,
через п'ять–шість місяців, закопав її тіло на задньому дворі.
Вона була переконана.
Моя дочка там.
Якщо підійти сюди…
Там. Мабуть, у шести метрах від задньої стіни будинку.
Я не казав їй, що вона божевільна або що це дурна теорія.
Я її підтримав.
Я була переконана, що він вважав, ніби вона належала йому.
Ніби він мав право її вбити й мав право її поховати.
І він хотів тримати її поруч.
Це притягнуто за вуха, надумано, але логіка є.
Доведи, що я помиляюся, Деннісе. Доведи, що я помиляюся.
Я знаю, що ти зробив, Деннісе Боумене.
І я знаю, чому ти це зробив.
Я викликала поліцію і сказала:
«Отримайте ордер на обшук. Її тіло на задньому дворі».
Не можна взяти й перекопати чийсь двір, бо в мами є відчуття.
Але Денніс Боумен був перший у списку підозрюваних.
Але не було свідків, які б стверджували, що це зробив він.
Ми не знали, жива вона чи мертва.
Під час першої розмови він не виявляв приязності.
КРІС ГАВЕРДІНК ВІДДІЛ ШЕРИФА АЛЛЕҐАНУ
Він завжди заперечував свою причетність.
Ми не мали нічого спільного зі зникненням Ондрії.
Я присягнуся на стосі Біблій.
Ондрію ніхто не бачив
і не чув про неї вже досить довгий час.
Я припускаю, що вона мертва.
У мене давно було таке припущення, але це неможливо довести.
Я не можу це довести.
Вони почувалися безпорадними, так? Скажу вам, я почувалася безпорадною.
Але я була переконана: «Я покажу цьому виродку».
Тож я встановила білборд.
Білборд буде для них нагадуванням, так?
ЗНИКЛА БЕЗВІСТИ ОНДРІЯ БОУМЕН
Він стояв на узбіччі шосе біля будинку Денніса.
Я знущалася з нього.
«Ти знаєш, що я знаю, Деннісе. Ти знаєш, що я знаю».
Тепер усі дізнаються.
Вона мала силу запустити розслідування і знайти відповіді.
Дивовижно, що вона цього досягла, що тиснула так сильно.
Я переслідувала його на фейсбуку.
«Твоя погана карма дихає тобі в шию, Деннісе Боумене,
й ніколи не забуде твоє ім'я».
Ти не боїшся викладати такі речі?
Ні. Ніколи.
Не думаю, що Деннісу Боумену вистачить сміливості
зіткнутися з кимось віч-на-віч.
-МИ НЕ ЗУПИНИМОСЯ -ГОРИ В ПЕКЛІ
БОУМЕН УБИВ ОНДРІЮ
ТІЛО ПОХОВАНЕ У ТВОЄМУ ДВОРІ
Я НЕ ВІДСТУПЛЮ
Вас раніше звинувачували в цьому?
Ні.
Це лайно, яким вона годувала всіх.
І продовжує годувати.
ЗНИКЛА ОНДРІЯ БОУМЕН
Єдина причина розвісити ці плакати — потурбувати нас.
Ви їх зривали?
Ні. Я хочу її знайти.
Кеті писала їм листи щодня.
Вона дзвонила кілька разів на день.
Якось я їм подзвонила, звісно, ввімкнувся автовідповідач,
і я їх лаяла, поки не почула сигнал.
Потім знову передзвонила і лаяла їх,
і автовідповідач просигналив. І я їм передзвонила.
Писк. Знаєте, вони вимкнули телефон через тиждень.
Кеті ледь не перетнула межу.
МИ ЙДЕМО ДО ТЕБЕ!
Тому ми змушені були відступити
й заспокоїти Боуменів.
Бренда подзвонила детективу Гавердінку.
Він сказав: «Бренда каже, якщо подзвониш ще раз,
вона висуне звинувачення в переслідуванні».
Я б не назвала це переслідуванням. Я б назвала це наполегливістю і завзятістю.
Справжня жінка-пітбуль.
Саме так.
Вона відмовилася від дитини, а тепер каже:
«Бідолашне моє дитя. Ми віддали її цим монстрам».
Він мав довести, що невинний, або я кричатиму про це решту свого життя.
Що ти зробиш?
Ми не здамося. І спровокуємо його.
КАРМА — НАЙТЕРПЛЯЧІШИЙ ГАНГСТЕР.
Я СПОВНЕНА РІШУЧОСТІ ЗНАЙТИ АЛЕКСІС
ДЕННІС ЛІ БОУМЕН З ГАМІЛЬТОНА УБИВ 14-РІЧНУ ОНДРІЮ М. БОУМЕН
МИ СТЕЖИМО!
Я встановила столик у вітальні
й рано-вранці
намагалася попрацювати над сторінкою в фейсбуку.
Я думала, що нічого цікавого не станеться.
Раптом задзвонив телефон, я відповіла, то була Метта.
І перше, що Метта сказала: «Його схопили».
Хтось із друзів його сусіда написав мені у фейсбук.
«На ділянці Боумена обшук.
У його дворі багато поліційних машин».
І я подумала: «Нарешті
Деннісу Боумену висунуть обвинувачення у вбивстві моєї дочки».
Шість копів налетіли на мене нізвідки.
Притиснули до вікна і сказали, що я заарештований.
Ніхто не казав за що.
Я не вбивав доньку. Це дурість.
Тридцять один рік тому вона пішла з нашого життя.
Ми гадки не маємо, де вона.
Я не вбивав свою доньку.
Доброго ранку, містере Боумене.
Я лейтенант Скваєрс, а це детектив Сміт.
Знаєте, чому ми тут?
Гадки не маю.
-Жодної? -Так.
Ви мене чекали.
-Скажете, чому мене заарештували? -Авжеж, я вам скажу.
Я той, чиєї появи ви чекали,
озираючись через плече, більшу частину свого життя.
І тепер це сталося.
У вас добрий зір?
Більш-менш.
Овва, то ви коп з Норфолка.
Саме так.
Вас заарештовано за вбивство у 1980 році
дружини льотчика-винищувача у Вірджинії.
Ви з глузду з'їхали.
От чому ми тут.
Переклад субтитрів: Галина Козловська