Dámy a pánové, na minutku si odskočíme.
- Dobrý den, paní Bowmanová. - Jsem poručík Squyres z Norfolku.
To je detektiv Smith.
Mrzí mě, že se potkáváme za těchto okolností.
Vím, že je to pro vás velmi těžké.
Mohu vám říct o tom zločinu, za který je obviněn.
Je to tak dávno.
Mohu vám říct, kde se to stalo.
V roce 1980.
Byli jsme svoji devět let.
Aha.
Teď jsme se svoji 47 let.
A 47 let jste byla velmi oddaná manželka a věřila jste mu.
Ale zdá se mi, že tu důvěru zradil.
I tu věrnost, kterou jste mu projevovala.
Protože jste dobrý člověk, nikdy by vás nenapadlo…
že udělá něco tak hrozného.
Bude obviněn za vraždu a znásilnění.
Když jsem zjistila, že možná zabil někoho jiného,
bylo to jako dostat ránu pěstí.
Ale nepřekvapilo mě to.
Můj čas ještě nepřišel. Čas mé dcery ještě nepřišel.
Ale zjistím, co se ve Virginii Kathleen Doyleové stalo.
DO OHNĚ: ZTRACENÁ DCERA
Tohle je Kathleen na naší plachetnici.
Milovala to.
A byla v tom dobrá, protože její otec byl námořník.
Když byla malá, postavil plachetnici.
Byla nezávislá.
Statečná.
Chtěla hodně cestovat.
Chtěla toho co nejvíc vidět a co nejvíc toho zažít.
A to se jí podařilo.
Žila naplno.
Bylo jí 25. V dubnu jí bylo 25.
Její matka Bert je moje starší sestra,
ale mezi mnou a Kathleen je jen sedmiletý rozdíl.
Takže jsme si byly blízké.
A tak trochu nás vychovali jako sestry.
Kathleen byla fyzicky velmi krásná.
Dlouhé, lesklé, kaštanové vlasy a zářivě zelené oči.
Měla krásnou irskou pleť.
Měřila 150 centimetrů.
A vždycky říkala: „A půl.“
TETA KATHLEEN DOYLEOVÉ
Úžasně se smála.
Často jsme se spolu smály.
Měla velké charisma.
Patřilo to k ní, ale i ta tichá, intelektuálnější stránka,
a proto jí to šlo moc dobře ve škole.
Chodila na vysokou ve Woodstocku v Connecticutu,
protože chtěla být spisovatelkou.
A získala červený diplom.
Když zemřela, nechala na stole popsanou stránku.
NORFOLK 31. SRPNA 1980
„Často jsem si říkala, co nutí spisovatele psát.
Postupně se ve mně ta touha taky vyvinula.
Vím, že nejsem na psané slovo připravená.
Cítím, že toho nejdřív musím hodně zažít,
než napíšu něco hodnotného.“
NEJISTOTA
To napsala týden před smrtí.
Celých dvacet let jsem nevěděla, jak zemřela.
Nikomu jsem nedovolila, aby mi to řekl, neboť jsem si tak nemohla nic představit.
Kathleen Doyleová žila v malém domě v Norfolku ve Virginii.
Byl to osobitý dům, který byl v klidné části města.
Nalevo od domu byl metodistický kostel.
Takže pro mladé novomanžele to byl takový dům snů
uvnitř vojenské komunity.
Kathleen se vdala v prosinci 1979.
Její manžel, který byl u námořnictva, byl následující léto nasazen.
A v té době byla sama doma s kotětem.
Večer 9. září 1980
jedna její dobrá kamarádka Vivian přišla na návštěvu.
Daly si pár skleniček vína.
Vivian řekla, že zůstala pár hodin a odjela kolem půl desáté.
Druhý den si Vivian začala dělat starosti,
protože se jí nemohla dovolat.
Vivian požádala svého manžela Jima, aby ji odvezl ke Kathleen.
Když Vivian trochu přitlačí na vchodové dveře,
uvědomí si, že jsou v podstatě otevřené.
Vivian vejde dovnitř
a všimne si těch dvou skleniček na konferenčním stolku,
které tam byly z předchozí noci.
Přišlo jí to divné.
Zajde za roh, otevře dveře do ložnice
a najde ji mrtvou na podlaze.
A v tu chvíli začne vyšetřování vraždy.
Zavolal její otec Tim
a řekl: „Někdo zabil Kathleen.“
Pamatuju si, že jsem se opřela o zeď a říkala si:
„Kdo to křičí? Proč ten člověk křičí?“
To já jsem křičela.
Nemohla jsem přestat.
Tuhle ženu zabili ve vlastním domě.
A byla napadena tím nejbrutálnějším způsobem.
Bylo to naprosto přehnané.
Místnost byla zničená.
Matrace byla odstrčená z postele, jako by tam šlo o nějaký souboj.
Kathleen ležela na podlaze na pokrývce.
Byla nahá.
Zjistili, že byla sexuálně napadena.
A příčinou smrti byla mechanická asfyxie,
což je v podstatě uškrcení.
A na pravé tváři měla kruhovou popáleninu
s průměrem, který by odpovídal konci doutníku.
Nebo Lincoln logu.
Lincoln logs je stavební hra,
pomocí které si může dítě postavit různé chatrče.
Ale ještě podivnější bylo to, že Kathleen neměla děti.
Tyhle věci byly nalezeny v odpadkovém koši v koupelně u Kathleen.
Zajímavé je to, že tento Lincoln Log je na konci ohořelý.
A je v souladu s popáleninou, kterou měla Kathleen na tváři.
Což jasně ukazuje pachatele, který byl velmi násilný.
Existovalo až příliš faktorů, co se týče násilnosti, které naznačovaly,
že to nebylo poprvé, kdy tento vrah spáchal takový zločin.
Když Vivian a její manžel Jim našli Kathleen a snažili se zavolat policii,
slyšeli dispečera, ale dispečer je neslyšel.
Když policie provedla forenzní vyšetření telefonu,
zjistili, že byl odstraněn mikrofon.
V podstatě to znemožnilo funkci telefonu,
kdyby někdo volal o pomoc.
Ale policisté byli z místa činu sklíčení,
protože neměli nic, co by jim umožnilo začít hledat člověka,
který Kathleen tak krutě napadl.
Hledali jsme otisky prstů, které by se daly identifikovat,
ale žádné jsme nenašli.
Našli jsme jen otisky, které patřily Vivian a Kathleen.
Což bylo v souladu s tím, že byly v úterý večer spolu.
Bylo tam pár latentních otisků prstů, které patřily manželovi Kathleen.
Byl nasazen uprostřed Indického oceánu na letadlové lodi,
takže policie věděla, kde je.
Policie se musela zaměřit na muže,
kteří nebyli nasazeni s manželem Kathleen.
Zaměřili se i na sousedy.
Takže jakmile tyto lidi vyřadili,
už nebylo co sledovat ohledně toho, k čemu měli tenkrát přístup a co věděli.
Ten případ byl 40 let odložen.
Můj život je teď vzhůru nohama.
Jo.
Mám dojem… Moje zkušenost mi říká,
že váš manžel už hodně dlouho dělá hodně špatné věci.
Ubližuje lidem.
Znásilňuje.
A zabíjí.
Je to strašné a přál bych si, abych vám o tom nemusel říkat.
Udělal něco velmi brutálního.
A chci, abyste se zamyslela nad tím, jak vás a vaši rodinu zradil.
Už to víc nesnesu.
Dobře. Chápu.
- Já ji slyšel. Vy jste zatkli moji ženu? - Je tady.
- To jste vaší rodině udělal vy. - Nic jsem neudělal.
- Ale ano. - Ne.
Monstrum.
Absolutní monstrum.
Bowman šel na porážku.
Teď vyjde pravda ven.
Zavolala Cathy a řekla: „Dostali ho! Zrovna ho zatýkají!“
A já: „Počkej. Co se děje?“
Tak jsem zavolala Brendě.
Byla celá rozrušená a řekla:
„Vezmeme si advokáta. Nic neudělal. S někým si ho spletli.
Jo, zatýkají ho za něco, co se stalo ve Virginii. Ani tam nebyl.“
Řekla mi, že když byla Kathleen zavražděna, bydleli v Michiganu.
Takže to Dennis být nemohl.
NORFOLK, VIRGINIE
Kathleenina rodina se o případ neuvěřitelně zajímala.
Její otec byl kapitán O'Brien, příslušník námořnictva Spojených států.
Kapitán O'Brien, stejně jako Aundriina biologická matka,
velmi usiloval o to, aby policie ten případ vyšetřila.
Aby na tom opravdu pracovali, žádná prázdná slova.
Tim měl pocit, že musí něco udělat a že se musí něco dít.
Snažil se zjistit, kdo jí takhle ublížil.
Pro moji sestru – Kathleeninu matku – a pro mě
bylo těžké i ráno vstát z postele.
Svět už nebyl bezpečný.
Moje sestra vzala Kathleenino kotě.
Bylo s ní, když zemřela.
Často řekla: „Kdyby mohlo mluvit…“
Měla ho až dokud nebyl tak nemocný,
že jsme ho vzali k veterináři a cestou nám zemřel v náručí.
Byla neutěšitelná.
Tim mi řekl: „Tvoje sestra se cítí, jako by znovu ztratila svou dceru.“
I když vím, že prožívá trauma a smutek,
pro Tima je možná těžší tyhle věci vyslovit.
Byl to Tim, kdo se rozhodl jednat.
Potřeboval odpovědi.
Potřeboval spravedlnost.
Pokračoval ve vyšetřování až do roku 2016, kdy zemřel.
Policie neměla žádné odpovědi.
Je mi ho moc líto.
Chudák. Doufám, že jsou spolu.
Určitě bychom byli propojeni jako spřízněné duše.
Když Tim zemřel, obrátila jsem se na policii v Norfolku.
Rodina chtěla, aby věděli,
že i když už tu nebyl,
chtěli jsme pokračovat a dbát na to, aby byl případ vyřešen.
Ale zůstali jsme bez odpovědí.
Bylo to pro mě ohromně frustrující,
protože potřebujeme vědecké pokroky,
abychom mohli postoupit při hledání vraha jeho dcery.
Přešel jsem na oddělení odložených případů v srpnu 2018.
Začal jsem prohlížet Kathleenin spis.
A objevil jsem dva exempláře DNA, které tam pachatel zanechal.
Sperma na pokrývce a sperma ze vzorků znásilněné osoby.
A tohle DNA z pokrývky bylo v průběhu let zachováno.
Genetická genealogie byla dalším velkým pokrokem.
DNA předků se stalo zábavnou pomůckou pro zjištění rodokmenu,
ale tohle je užitečné i při forenzní práci s DNA.
Díky těmto novým pokrokům
jsme tu pokrývku mohli poslat do státní laboratoře na testy DNA.
Laboratoř vyvinula profil mužského DNA pachatele.
Otázka byla: „Kdo je ten chlap?“
Pomocí genetické genealogie nakonec vyšlo 31 jmen.
Jde o jednotlivce, kteří by mohli být podezřelí,
nebo by mohlo jít o rodinného příslušníka podezřelého.
Takže jsem musel vystopovat všech těch 31 lidí.
A jet do různých států.
A pokud je ten člověk ochoten to udělat, vzít vzorek jeho DNA výtěrem z úst,
abychom mohli najít pachatele.
Říkal jsem si: „Jo, dobře. Vůbec nevím, co dělám. Jak to mám udělat?“
Ten stejný první týden v listopadu 2019
byla v Norfolku schůze asociace pro oblastní vyšetřovatele vražd.
Z Norfolku šel na tuto konferenci detektiv Smith.
Na konferenci jsem procházel seznam těch 31 jmen.
A úplně dole byl Dennis Bowman.
Když jsem vyhledal Dennise Bowmana, objevilo se několik varovných znamení.
A říkám si: „Je podezřelý za zmizení jeho adoptivní dcery v roce 1989.“
Pak tam byl další bod o zločinu v Michiganu v roce 1980.
Myslím, že byl obviněn za pokus o vraždu.
To je dost vážný zločin.
Pak jsem na konferenci odložených případů ve Virginii potkal někoho z Michiganu.
Shodou okolností to byl Bryan Fuller.
Řekl jsem mu, kdo jsem a na čem pracuji.
A říkám: „Něco jsem hledal a objevil jednoho pachatele v Michiganu.“
A on: „Jak se jmenuje?“ A já: „Dennis Lee Bowman.“
A on: „Dennise znám. Znám i jeho rodinu. Nejspíš je to on.“
Šokovalo mě to.
Nejenže bylo ironické, že s tím jménem přišel,
ale že jsem na té konferenci byl
a že jsem byl zapojen do vyšetřování Aundrii Bowmanové.
A hele. Já v životě štěstí nemám, jasný?
Když přijde bouřka a mrak, ocitnu se uprostřed,
ale bylo fakt štěstí, že jsem potkal Bryana Fullera.
A od té chvíle až po zbytek konference
jsme s detektivem Smithem
diskutovali o tom, jak budeme postupovat dál.
První, co jsem musel udělat, bylo potvrdit, nebo vyvrátit,
že tento muž byl v roce 1980 v Norfolku ve Virginii.
Když jsem o tom případu, za který byl zatčen, četl víc,
zjistil jsem, že Dennis se ji pokusil vzít na odlehlé místo
a vypálil na ni dva náboje.
Soudce v soudním záznamu řekl, že Dennis Bowman je pro ženy nebezpečný.
A tento zločin se stal v květnu 1980 v Michiganu.
Kathleen byla zavražděna v září 1980 v Norfolku.
A bylo to 960 km od Michiganu.
Takže ho určitě nepustí z vězení za vážný přestupek.
Není možné, aby byl stejný pachatel zodpovědný i za Kathleen.
Ale pak jsem získal soudní přepis
ze zatčení Dennise Bowmana v roce 1980.
„Ctihodnosti, můj klient tu není.
Je členem amerického námořnictva a je na dva týdny pryč na táboře
v Norfolku ve Virginii.“
NORFOLK, VIRGINIE
S datem 16. září 1980.
Dennis byl v Norfolku ve Virginii, když Kathleen zabili.
Hned jsem věděl, že je to on.
Jen jsem od něj musel získat vzorek DNA, abych ho mohl porovnat.
Dennise a Brendu frustrovalo to, co o nich Cathy říkala.
Volá nám čtyřikrát za noc.
O půlnoci, v jednu ráno a říká:
„Dostaneme tě. Tys ji zavraždil.“
Ale to nám umožnilo pokračovat v otevřené komunikaci.
Bowmanovi k nám chodili s tím, aby probrali své obavy ohledně Cathy.
Bylo to jako na Divokém západě.
A já je nahnala dovnitř.
Dennis a Brenda přišli na úřad šerifa.
Během našeho rozhovoru jsme jim nabídli něco k pití.
Pan Bowman celou dobu pil.
Nějaká šílenkyně nám rok a půl dělá potíže.
Říká, že jsme vrazi a po celém kraji šíří fámy.
Cathy něco zaslechne, co bylo špatně vyloženo,
načež to vyloží ještě hůř.
A pak se to vrátí k Aundriiným lžím:
„Můj táta udělal tohle. Moje máma udělala tohle.“
Do dnešního dne a kvůli tomu všemu úplně nesnáším lháře.
Já jsem jim způsobovala takové potíže a oni z toho byli tak zoufalí,
že jsem je zahnala do náruče policie.
A zločinně důvtipný Dennis Bowman si vzal tu skleničku a napil se z ní.
Dal ji zpátky na stůl a Haverdink řekl: „Mockrát děkuji.“
Otestovali jsme jeho DNA a dostali výsledky.
Zpráva uvádí, že DNA na pokrývce
je 100% shoda s DNA Dennise Bowmana.
Jedeme do vězení.
Pokusíme si promluvit s Dennisem Bowmanem.
Dennis je občas divnej
a bude záležet na tom, jakou má dnes náladu,
jestli se mnou bude mluvit, nebo ne.
Ahoj, Dennisi.
Jak se jmenuješ?
Jon.
Nechtěl jsem říct, že jsem detektiv. Neměl jsem odznak.
Chtěl jsem, aby věděl, že jsem Jon Smith. Nejsem detektiv Smith. Jsem Jon Smith.
- Přišel jsem se zeptat, jestli máte hlad. - Ne.
Byl jsem tam, když nechtěl jídlo, které mu přinesli.
Tak jsem mu ho nabídl já.
A chtěl velmi konkrétní věci.
Černou kávu, nesolené mandle.
Chtěl ovládat tón i obsah výslechu skrze jeho taktiky a hry.
Byla to hra na kočku a myš.
Dennisi, chceš to mít pod kontrolou? Jsi kapitánem své lodi.
Ani tady není.
Ne, sundal mi pouta, zavřel dveře a odešel.
Přinesl mi kafe ze Starbucksu.
Teď ho piju.
Řekl, že ti můžu zavolat, zatímco ho piju.
Byl fakt dobrej, zlato.
Konečným cílem bylo přiznání.
Chci vědět, cos udělal v Norfolku v září 1980.
Ale cílem bylo dostat se k tomu a soustředit se na:
„Chci ti pomoct, jak jen to půjde.
Jsem tu, abych ti naslouchal.
A nemusíme mluvit o tom případu.
Můžeme mluvit o čemkoli.“
A nechal jsem ho mluvit.
Celé hodiny.
Co ty tvoje kolena? Pamatuju si…
Dobrý, ale bolí mě záda.
Záda?
Sbírám čepelové zbraně od svých 12 let.
- Jasně. - Mám jich 115.
Ani jednou v životě jsem od mámy neslyšel: „Mám tě ráda.“
A to poslední, co mi táta řekl, bylo:
„Tvoje máma má zlaté srdce. Tvrdé a chladné.“
Dokázal jsem si s ním vybudovat vztah, aby mohl říct:
„Tenhle chlap mi rozumí.
On chápe, proč jsem to udělal.“
A tehdy Dennis konečně o tom případu promluvil.
Jel jsem na dvoutýdenní výcvik.
A byl jsem tam asi týden a půl.
Jsem 1 000 km daleko od všech známých.
Byl jsem v hrozným stresu.
Po týdnu a půl jsem si řekl: „Seru na to. Musím z lodi.“
Začal jsem se potulovat kolem.
Vešel jsem do baru.
Sedl jsem si a objednal dvojitý bourbon s kolou.
No, hrozně jsem se opil. Úplně šíleně jsem se opil.
Byla tma.
Nevěděl jsem, kde jsem.
Jdu po ulici.
A jdu kolem toho domu.
Světla byla zhasnutá.
Před domem nebylo žádné auto.
A řekl jsem si: „Kdoví, jestli mají někde nějaký peníze.“
Tak jsem obešel dům.
Šel jsem k oknu.
A to okno mělo háček a západku k uzamčení.
Tak jsem vytáhl kapesní nůž.
Otevřel okno.
Málem jsem spadl. Byl jsem opilej.
Byl jsem fakt opilej.
Vlezl jsem do domu. Byl jsem v obýváku.
A hledám peníze.
Šel jsem do kuchyně.
Podíval se do sklenice na sušenky.
Nic.
Byly tam další dveře.
Ale když jsem je otevřel,
posadila se a začala křičet. Levou rukou jsem jí zakryl ústa.
Pravou rukou jsem ji zatlačil k zemi a pořád jsem měl v ruce ten nožík.
Jo.
A když jsem ji zatlačil dolů, chytila tuhle ruku.
A píchla mě sem.
Jak mi to říkal a popisoval,
dělal i tenhle pohyb,
aby to vypadalo, že je to její vina.
A že ona ho k tomu dohnala.
Když jsem se uklidnil,
pořád ležela na posteli a hýbala se.
Řekl jsem: „Paní, já odcházím.“
Odešel jsem předními dveřmi.
Úplně ignoroval všechny ostatní klíčové detaily,
ale pamatuje si, kdy odešel, že seděla a že řekl: „Paní, já odcházím.“
A v tu chvíli jsem věděl, že připravuje terén,
aby minimalizoval, co tu noc udělal.
Zeptám se tě na tohle.
Mohl bys vyjádřit slovy a popsat,
co jsi v tu chvíli cítil?
Tohle…
zlidští tvoje city.
Byl to démon.
Řekni mi o tom démonovi.
V tu chvíli úplně změnil hlas a chování.
Mluvil jemným hlasem. Byl skoro jako posedlý.
A pak začne kreslit toho démona na papír.
Tady je Dennis.
A ten démon býval tady vepředu.
A jak mluví, ten kruh se pořád zvětšuje.
A měl špičaté vousy, rohy a drápy.
Jo.
Ten démon je tady.
A pořád se snaží dostat ven.
Ale já mu to nedovolím.
Byl úplně jiný, když o tom démonovi mluvil.
Takže byla vhodná chvíle s ním probrat ty evidentní problémy.
- Pamatuješ, jak jsi s ní měl sex? - Ne.
- O to jde, Dennisi. Musíme… - Nevidím to. Já…
Hledám. Dobře? Hledám.
- Nebo to popíráš? - Ne.
Ne, to nepopírám. Jen se dívám. A…
- Vidíš, že tam seděla… - Vidím její břicho.
Dobře.
Když jsem dal nůž…
Takže očividně neměla žádné oblečení.
Ne, měla oblečení.
Tady asi oblečení neměla, když vidíš její břicho.
Tys té holce vymlátil duši.
Ne!
Tys té holce vymlátil duši.
A tys tu holku pobodal.
To ne. Bodl jsem ji jen jednou. Jednou…
Jak to víš?
- Jednou! - Když jsi byl tak opilý…
Protože to pořád vidím v mé mysli.
- Ale nic jinýho nevidíš… - Ne, nevidím.
Takže nevíš.
Kathleen byla pobodaná na hrudníku.
Na zádech.
Vzadu měla svázané ruce šňůrou.
Kolem krku měla elektrický kabel.
Měla roubík.
Po těle měla spoustu modřin.
Od hlavy až dolů přes břišní oblast.
Když to slyšel, úplně se změnil.
Nedíval se na mě. Už se mnou nechtěl mluvit.
Otočil se ode mě tělem.
Choval se úplně jinak.
Do jisté míry dětinsky.
Neudělal jsem to.
Přemýšlej o tom a já tě pošlu zpátky, dobře?
Neudělal jsem to.
Dej mi pár minut, Dennisi.
Neudělal…
Neudělal jsem to.
Zase jsem to udělal.
V tu chvíli jsem byl spokojený s tím, co jsem z něj vytáhl,
protože jsem věděl, že pro něj bude těžké překonat
tohle přiznání u soudu.
Neudělal jsem to.
- Můžeme jít? - Jo.
Dobře.
Jsi v pořádku?
Ne.
Teď když víte, že Denny spáchal ve Virginii vraždu,
máte o Aundriu nějaké obavy?
Nevím, čemu mám teď věřit. Vážně.
Věříte nám, když vám říkáme, že to udělal on?
Nebo ještě doufáte, že to neudělal?
Vždycky je tu naděje.
Vždycky je tu naděje, že Aundria není mrtvá.
Já vím.
Kriminální minulost Dennise Bowmana
a pohřešování jeho dcery a to, že její zmizení nahlásil on…
Rozhodně je na prvním místě podezřelých.
V našem podvědomí byla i jeho žena,
která s ním 30 let žila, zatímco byla Aundria pohřešovaná.
Otázkou je, jestli o něčem ví.
Značná část tohoto příběhu je o Brendě.
Dobrý den, toto je předplacený hovor od…
Dennise Bowmana.
Chcete-li hovor přijmout, stiskněte nulu.
Ahoj, dostala jsi dnes něco?
To jsi nemusel.
Rozbrečel jsi mě.
I já jsem brečel, když jsem je objednával.
Jeho jediné záchranné lano byla Brenda.
Nikoho jiného nemá.
Měli jsme něco udělat, když jsi poprvé vyšel ven.
Měli jsme jít do poradny.
Měli jsme na to najít vysvětlení.
Byla to oddaná manželka a stála při něm a věřila,
že by mohl být lepší a že bude lepší.
Miluju tě.
Taky tě miluju.
I když tě někdy proklínám.
A vůbec ti to nevyčítám, zlato. Měl bych být doma a nejsem.
Poslouchali jsme jejich telefonáty.
Bylo jasné, že stále usiluje o její přízeň.
Pořád ji miloval. A doufal, že ho Brenda pořád miluje.
Miluju tě.
Na to jsi měl myslet před 40 lety.
Před 40 lety jsem úplně bláznil.
Přála bych si, abys před 40 lety nejel do Virginie.
Jo, já taky.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jaký člověk… Která ženská tohle přijme?
Ona mě rozčiluje ještě víc než Dennis.
Viním ji za to stejně jako jeho.
Měla spoustu času o tom přemýšlet.
Záleželo jí jen na sobě a na Dennisovi.
Takže si můj hněv zaslouží.
Nechceš to věřit o člověku, kterého sis vzala, kterého miluješ
a se kterým chceš strávit zbytek života.
Ale když máš důkaz, že to udělal,
jak to můžeš neslyšet?
STÁTNÍ POLICIE
I když je Dennis zatčen za brutální vraždu,
která se odehrála ve Virginii,
naším cílem v Michiganu je najít Aundriu.
Věděli jsme, že Dennis chce zůstat v Michiganu.
Věděli jsme, že bude vydán do Virginie.
Tehdy jsme vymysleli lest.
Víš, Virginia bude pro skutečnou návštěvu nemožná.
Já vím.
Sue se mě ptala, jestli se sbalím a odjedu na nějaký čas do Virginie.
- Řekla jsem, že to nemůžu. - Ne.
Brenda je tady v Michiganu.
Takže pokud ví, že stráví zbytek života ve vězení,
kde by ten čas radši strávil?
Spekulovali jsme o tom, že by ho radši strávil v Michiganu,
aby ho Brenda mohla navštívit.
Rozhodli jsme se mu udělat nabídku,
že pokud nám o Aundrii řekne pravdu,
zvážíme, aby mohl zůstat v Michiganu.
Mohl bych udělat jednu věc
a už k tomu mám povolení…
Pokud zjistím, kde je Aundria
a pokud ji najdu,
a můžu to pro tebe a pro Brendu uzavřít,
můžu tě nechat tady v Michiganu,
kde budeš mít Brendu a Vanessu nablízku.
Ale s tím já nic nenadělám.
Nebylo to s ním lehké. Byl tvrdohlavý, protože měl podporu.
Brenda Bowmanová ho podporovala. Jeho dcera ho podporovala.
Bylo by fajn, kdybys zůstal ve státě, ale nepřiznáš se za něco, cos neudělal.
Pořád jim to říkám.
A on říká: „Mohlo jít o nehodu nebo…“
Včera jsem mu řekl: „Rodina se nezabíjí.“
Řekl jsem: „Zlobíš se na ně. Křičíš na ně.
Někdy se s nimi hádáš, ale rodina se nezabíjí.“
A oni: „Nikdo se nezabíjí.“ No, propánakrále.
Nemají tušení, co je skutečná rodina.
Vykopali na zahradě obrovské díry.
Jo, rozkopali celou zahradu?
Celou zahradu.
Propána.
Nevím, co hledají. Vážně ne.
Když policie v Norfolku přijela zatknout Bowmana
skrz vraždu Kathleen Doyleové,
pomohli jsme jim s prohlídkou nemovitosti.
s radarem pronikajícím do země a psy.
Hledali jsme důkazy ohledně případu Kathleen,
ale i ostatky nebo pozůstatky Aundrii na jeho pozemku.
Je to fakt zvláštní pocit, který nedokážu popsat.
Jsem z toho smutná a je mi z toho špatně.
„Chcete říct, že jste ji ještě nenašli?“
Byla jsem si jistá, že najdou to, co jsem ji řekla, že najdou.
Ale nebylo to úspěšné. Nic jsme nenašli.
Vyvíjeli jsme na Dennise tlak ohledně Aundrii.
Nevím, kde je moje dcera.
Pořád vám to říkám a pořád se k tomu vracíte.
„No, možná došlo k nehodě,
nebo jsi ztratil nervy, nebo…“
Vlastní dítě se nezabijí, i když ztratíš nervy.
To prostě ne!
Musel vyprávět vlastní příběh.
Věděla jsem, že v určitém okamžiku začne ohledně Alexis vyjednávat.
A najednou Dennis požádal, že se chce sejít s Brendou.
A to je velmi unikátní požadavek.
Dostali jsme souhlas z úřadu šerifa
domluvit mezi Dennisem a Brendou schůzku,
na kterou jsem dohlížel s detektivem Haverdinkem.
Když Dennise vedli do výslechové místnosti,
potkal jsem ho na chodbě.
A první, co řekl, bylo: „Doufám, že máte zapnuté kamery.“
- Ahoj. - Sedněte si, Brendo.
Brendo, posaďte se.
Tohle je výjimečné. Tohle normálně nedělají.
A jediný důvod, proč…
Zlato, udělal jsem něco, za co se stydím.
Přísahám bohu.
Aundria je mrtvá.
Je mrtvá už od začátku.
Ten den jsem se vrátil domů. Miminko spalo.
Vzal jsem ho do obýváku a položil ho na gauč.
Vyšel jsem nahoru po schodech.
Aundria vycházela z naší ložnice.
Řekl jsem: „Co to děláš?“ A ona řekla, že odchází.
Pohádali jsme se.
Řekl jsem: „Ne, neodejdeš. Nikam nepůjdeš.“
A ona řekla: „No, já řeknu psychologovi, žes mě obtěžoval.“
Řekl jsem: „Ne, to neuděláš.“ A uhodil jsem ji.
A spadla zády ze schodů.
Ne! To jsi neudělal!
Nepřiznávej se k něčemu, cos neudělal!
Bolí to, zlato.
Seběhl jsem po schodech.
Zkontroloval jsem ji, ale neměla puls.
A nedýchala.
A měla velký…
Měla něco s krkem. Vypadalo to špatně.
Otočila se jí hlava a jen zírala. Měla oči jako panenka, co zírá do prázdna.
Byla mrtvá.
Nemohl jsem tě ztratit.
A Vanessu. Bylo jí teprve 14 měsíců.
Nevěděl jsem, co dělat.
Věděl jsem, že když něco řeknu,
půjdu zpátky do vězení.
Zabalil jsem ji do deky,
vynesl ji ven a ukryl její tělo ve stodole.
Zavolal jsem policii a řekl, že je zmizela.
Pár dní tam ležela.
Našel jsem sud.
A snažil jsem se ji dát do toho sudu.
Nevešla se do něj.
Zlato, aby se tam vešla, musel jsem jí uříznout nohy.
A pak, možná den nebo dva poté,
když sousedi dali ven popelnice,
odvalil jsem ten sud a postavil ho vedle nich.
A druhý den ráno byla pryč.
Třicet let.
Ano.
Třicet jedna let.
Dokud jsem ti to neřekl, měla jsi naději.
Promiň, že jsem tě oklamal.
Vím, čeho ses bál.
Ale byla to naše dcera. Měl jsi jí pomoct.
- Tolik jsem tě před Cathy bránila. - Já vím.
Já vím.
Panebože.
Nemůžu ani pomyslet na to, co mé dceři udělal.
Ta skutečnost je dost drsná.
Ale jeho příběh je nesmysl. Všechno, co řekl, jsou kecy.
Nevěřím, že tahle 14letá dívka spadla ze schodů.
Byla to čím dál víc její vina.
Neslyšela jsem, že by to byla jeho vina.
Jestli něco, tak ji shodil ze schodů on.
Rozsekal ji na kusy.
Řeknu ti, je to zbabělec.
To by udělal jen zbabělec.
Celou tu dobu, co ji hledali, vyvěšovali letáky, věděl jsi, že…
Věděl jsem, že je to k ničemu.
A ty peníze…
Chyběly.
Spálil jsem tašku a její kabát, který tam ležel.
A myslím, že… Tu tašku jsem nezkontroloval.
Ty peníze byly možná uvnitř. Asi jsem je spálil. Nevím. Byly pryč.
Kdy jsi ten pytel spálil?
Poté, co jsem ji odnesl ven.
- Než jsi zavolal policii? - Ano.
Nejspíš ještě hořel v sudu, když přijel.
Vydali na ni zatykač.
Ona byla podezřelá a Dennis byl oběť,
protože tvrdil, že mu ukradla peníze.
Já…
Neumíš si představit ten vztek, který to ve mně vyvolává.
A když někdo řekl, že ji viděl v Hollandu…
To jsem jim neřekl já.
A někdo jiný řekl: „Viděli jsme ji v Indianě. Byla v baru.“
Co sis o tom myslel?
Super.
Odvrátilo to ode mě pozornost.
Aby měl Dennis větší pravděpodobnost na obvinění a odsouzení,
bylo by dobré mít Aundriiny ostatky.
A věděli jsme, že nám nezbývá moc času,
protože měl jet do Virginie, aby tam čelil těm obviněním.
Jen proto, že si zlomila vaz, neznamená, že jsem ji nemiloval.
- Jasně. - Jo.
Mě neoblafnul.
Myslím, že nikoho neoblafnul.
Brendu. Oblafnul Brendu.
Věřím, že Dennise pořád miluje.
A je trochu těžké to pochopit, vzhledem k tomu k čemu se přiznal.
Jen ty znáš pravdu.
A Bůh.
Brenda je jeho nejvěrnější přívrženec.
Do telefonu řekla:
„Jediné, na čem záleží, je naše vzájemná láska.“
Sue kolem toho dělala velký haló.
„Nedokážeme ani pomyslet, jak bolestné…“
Jo.
Říkala to, jako bys Aundriu rozsekal zaživa.
- Jo, to je mi jasný. - Tak to řekla.
A párkrát jsem jí napsala: „Nevíš ani polovinu o tom, co si myslíš, že víš.“
To nás s Craigem dostalo.
A na Aundriu, a čím si prošla, nepomyslíš?
Nebo Kathleen?
Nejsi zděšená?
Jak jí to mohlo uniknout?
Měla to přímo před sebou.
Jak ti to uniklo?
Nejsi v tom nevinně. Nesnaž se to hrát.
Nejsi oběť.
Nemůžeš mi říct, že nevěděla, co se sakra děje.
Když jsem viděla, jak na ni u toho stolu vystartoval…
To nebylo poprvé.
A aby tam seděla a nic s tím neudělala…
Ne, musí jít taky.
Musí do vězení jako komplic.
Nechápu, že není tak vinná jako on.
Můžu ti jen říct, co mi ten den bylo řečeno
a čemu jsem celé roky věřila.
V jednom koutě mám Filipským 4:13.
A dole mám Izajáše 41:10.
Jo.
Mou lásku mi nevezmeš, nebo cokoli nebo mého Boha.
A taková jsem.
Jestli se ti to nelíbí, bohužel.
Myslím, že Dennis byl mistrem v manipulování.
Nejlepší lež je ta, která je z velké části pravda.
A myslím, že si každý příběh překroutil
a z nějakého důvodu tomu Brenda věřila.
Ona v tom manželství byla jen figurkou.
Stačí se podívat na to, co udělal.
Dobře to zakryl.
A evidentně na tom tvrdě pracoval.
Byl…
chytřejší, než jsme si mysleli.
Celá ta historka o tom, že ji vyhodil se sousedovými odpadky…
Je to možné, ale přijde mi to moc riskantní.
Tak teď zachycujeme dopisy, které si píše s Brendou
a které jsou v rozporu s tím, co nám Dennis řekl ve svém přiznání.
12. prosince 2019.
Nejdražší lásko,
chci, abys něco věděla, jen mezi námi dvěma.
Aundria spadla.
Zlomila si vaz a schoval jsem její tělo,
ale nevyhodil jsem její tělo do popelnice.
Uložil jsem ho do hrobu vedle soukromého hřbitova.
28. PROSINCE 2019
Měla na sobě džíny a oblíbený svetr.
Má zlatý řetízek se srdíčkem a křížkem.
Zabalil jsem ji do bílého prostěradla.
Pěkně těsně jako mumii.
Kolem rukou a nohou jsem jí uvázal červenou stuhu.
Tu barvu měla ráda.
Pak jsem ji zabalil do nové stříbrné plachty,
posypal ji cedrovými odřezky, hřebíčkem a kousky skořice
a pak jsem hrob zaplnil a hlínu namočil.
O dva týdny později bylo pořád vidět, kde je.
Za další dva měsíce už ne.
Za 30 let jsem kolem ní prošel víc než stokrát.
Jsem si jistý, že je s Bohem.
PÁTEK 3. LEDNA 2020
Říkáš, že neznáš pravdu.
Pravda je, že tě miluju. Miluju Vanessu. A miloval jsem i Aundriu.
Znáš mě 50 let a teď říkáš, že už mě neznáš?
Budeš se muset rozhodnout sama.
Nikdy na tebe nezapomenu.
Navždy tě budu mít v srdci.
Denny.
Tyhle dopisy jsme brali vážně.
Hledali jsme v okolí hřbitovů v té oblasti
pomocí radaru pronikajícího do země a psů.
Prošetřili jsme každý dopis,
jako by v něm možná říkal pravdu.
Víš, že posloucháme hovory a otevíráme dopisy.
- Jo, a dopisy. - Kolik máme příběhů?
Možná tři nebo čtyři.
Který je pravdivý?
- No. - Který je pravda?
Na to musíte přijít vy.
Ty jediný víš, kde je.
Přesně tak.
A já jediný si to nechám pro sebe až do konce života.
Pro něj to byla hra. Co může ztratit?
Něco jim občas řekne.
Dostane ho to z cely.
Všechno hned tak nevyklopí.
Je to chytrý zločinec a ví,
že to může vypouštět po kapkách a hrát si s nimi.
Ale poldové to nespolkli.
Díky bohu, co?
A tak policie využila Brendu, aby se dostala k Bowmanovi.
Víme, že jsi své ženě řekl jiný příběh.
Problém, který teď vznikl, Dennisi,
je v tom, že je do toho zamotaná a nemusí být. Chápeš?
To je pro Brendu problém.
A vím, že nechceš, aby měla problémy.
Říkáš, že ti na ní záleží, ale podívej, koho chráníš.
Neřeknu vám, kde je pohřbená moje dcera.
Takže součástí psychologického vyšetřování je snažit se mluvit s Brendou
a využít ji proti Dennisi Bowmanovi.
Sešli jsme se u ní doma.
Řekli jsme jí: „Řekněte Dennisovi, že vám to dluží.
Už ji má hodně dlouho a dluží vám to.“
Toto je hovor od…
Dennise.
…vězně v Nápravném centru kraje Allegan.
Tento hovor je předmětem nahrávání a sledování.
Možná nebudeš chtít poslouchat, co ti musím říct, ale…
Do toho. Řekni to.
Obžaloba bez jejího těla nevznese trestní obvinění.
Dobře.
Kdyby ses rozhodl mi říct, co potřebuju vědět,
zůstaneš v Michiganu na doživotí,
což by nám umožnilo návštěvy.
Není to zaručené,
ale musím se držet jakékoli naděje.
Pořád nemá pro Aundriu rozluštění.
Z našeho pohledu si musí klást vlastní otázky.
Toto je hovor od…
Dennise.
Tento hovor je předmětem nahrávání a sledování.
Nemůžu se z toho vzpamatovat.
Zdají se mi o tom sny.
O čem?
O Aundrii! O tobě! O všem!
Chci mít klid a vědět, kde je.
Chci naši holčičku doma ve velmi pěkné urně.
Pak si konečně uvědomím, že je doma, kde patří,
po všech těch letech, co je pryč.
Je jasné, že se snaží dát Brendě příběh, který by pro ni byl přijatelný.
Dal jsem ji do hrobu…
Takhle mám žít po zbytek života?
Nemusíš tak žít.
Jestli tohle nepřekonáme…
Nemůžu! Nemůžu to překonat!
Snažila jsem se ti to vysvětlit!
Teď už nám může pomoct jedině Bůh.
Celé je to nelogické a psychotické.
Ale v jeho mysli se ji stále snažil ovládat.
A tak jsme chtěli, aby se mu Brenda postavila.
Už mě to nezajímá, Denny, tak či onak,
ať se stalo cokoli, pořád tě budu milovat.
Existuje možnost, abychom v Michiganu měli jakýsi život.
Chci tě slyšet říct, že věříš, že je naděje.
Nic víc nemáme.
Věřím ti, zlato.
Začínám věřit, že Dennis nikdy nepřizná, kde to tělo je.
Byla jsem v koncích.
Po dlouhém dni jsme s Bryanem šli do hospody v Grand Rapids
a dali si pár piv.
Todd Workman volá Bryanovi a říká: „Brenda mluvila s Dennisem. Poslouchej.“
Řeknu ti, kde přesně je Aundria.
Je velmi blízko.
To doufám.
- Jo, je. - Ale…
Brendo, Aundria je pohřbená na naší zahradě.
My jsme tu nežili! Nebyli jsme ani…
- Brendo, je tam. - Ani nám to tu nepatřilo.
Tam, kde jsme žili ve starém domě, jsem ten sud zakopal.
Když jsme zjistili, že se stěhujeme, vzal jsem ten sud s námi.
Vykopal jsem díru a dal do ní ten sud.
Pak jsem to všechno zakryl.
Byla tam celou tu dobu.
Teď to víš.
Byla hrozná zima.
Na místo přijela naše antropologická jednotka.
Pak jsme začali odhrabávat půdu z toho místa.
Ale pořád nevíme, jestli je to správná informace,
nebo jen další Dennisova pohádka.
Řekla mi to Metta.
„Jsou zpátky. A teď mají bagr a stan.”
Konečně jsou tam, kde je.
V jednu chvíli vytáhl dráp bagru
kruh ze sudu.
Zastavili jsme se.
A čas jako by se zpomalil.
Antropologové sešli do díry
s kartáčky, krumpáčky a lopatkami,
aby jim nic neuniklo.
A po chvilce antropologové přestali.
Našli kost.
Proboha.
Bylo smutné, že jsme vytáhli ze země dítě, které tam bylo 30 let.
Bylo smutné, že Brenda,
která byla v domě, když jsme to dělali,
brzy zjistí, že Dennis řekl pravdu.
A že její dcera byla pohřbena na zahradě.
Neřekli, že to byla Aundria.
Řekli: „Našli jsme ostatky.“
A pak jsem tam pár minut stála.
Otočila jsem se a Todd mě doprovodil do domu.
A jediné, co jsem mu mohla říct, bylo: „Tentokrát mi nelhal, Todde.“
Její ostatky byly ve čtyřech různých pytlích
uvnitř zbytku sudu.
A když jsme ji našli, byla nalezena v pytli s plenkami.
Nejspíš, aby zamaskoval pach.
To je Dennis Bowman.
V těch odpadcích byl i obal od bonbónů
a byl na něm rok 1989.
Myslím, že nám bylo jasné,
když jsme viděli ten rok 1989, že se neztratila, že neutekla.
Byla v tom sudu od toho dne v březnu.
Co ten dopis, ve kterém jsi tak přesvědčivě psal o hřbitově a…
Další kraviny, aby tomu věřili, a chtěl jsem, aby ses cítila líp.
Ale necítil ses líp.
Jen jsi žvanila, že ji chceš mít u sebe v plechovce na poličce.
Myslel jsem, že když si budeš myslet, že je pohřbená slušně a s úctou,
pak možná řekneš: „Fajn, to stačí.“ Ale ne.
Nechci, abys byl naštvanej.
Aspoň ji budeš mít v plechovce na polici.
A teď jsem tady.
Teď víš, že jsem shnilej, smradlavej zkurvysyn.
Nic se nezměnilo. Pořád tě miluju.
Zbývá vám minuta hovoru.
Denny! Slyšels mě?
Jo, slyšel.
Bude konec, zlato.
Pa.
Tohle je pitevní zpráva, že?
Potřebovali jsme potvrzení, že je to opravdu Aundria.
Jediný způsob, jak to udělat, bylo přes DNA.
Měli jsme vzorek DNA od Cathy.
„Vyšetření provedeno.
Úplné souřadnice mezi vzorky
potvrzují mateřský vztah dcery a matky…
mezi kosterními pozůstatky a Catherine Terkanianovou.“
Dostala jsem ji ze země. Mám její kosti.
Je to jako by léta volala z té zahrady.
Aby Cathy měla takové podezření,
že za to může Dennis a že Aundria je pohřbená na zahradě
a že obojí se ukázalo být pravdivé, je téměř nevysvětlitelné.
To byl její mateřský instinkt.
NEZVĚSTNÁ
Mluvila o tom přesném místě už léta.
Byl jsem ohromen, že jsme ji tam objevili.
Znělo to tehdy šíleně?
Jo, určitě. Ale měla pravdu.
Zjevně to není nemožné, ale velmi nepravděpodobné.
Brendo, jsou tu další věci, které nám Denny přiznal,
co v minulosti udělal.
Chcete o nich slyšet?
Očividně nechtěl, abych se o tom dozvěděla.
Já vám to řeknu, protože si to zasloužíte.
Řekl, že když ho poslali do San Diega,
než jste se vzali, že sexuálně napadl ženu.
Pak řekl, že krátce po vašem sňatku,
sexuálně napadl dvě ženy v San Diegu.
A na začátku 80. let
sexuálně napadl ženu v kempu.
Toho muže neznám.
Jo.
Když jsem tam seděla a řekla jim,
že toho muže, o kterém mluví, vůbec neznám,
neuvědomila jsem si, že to, co říkám, je pravda.
Omlouvám se.
Krátce jsme mluvili o té dívce jménem Metta,
která byla unesena z benzinky u větrného mlýnu
a odvezena do kempu Silver Creek.
Ne, o tom nic nevím.
To on to udělal,
ale neměli proti němu žádné důkazy,
ale… udělal to.
V našem malém městečku nadělal spoustu škod.
A vím, že nejspíš existují další potenciální oběti Dennise Bowmana.
Takže to jsou všechna tvoje tajemství?
To je vše…
To jsou všechna moje tajemství.
Je to sériový násilník a sexuální delikvent.
Takže vám to neustále leží v žaludku a nemůžete se toho zbavit.
Je těžké si představit,
že všechny ty činy proti Kathleen Doyleové,
byly uskutečněny člověkem, který předtím nezabil.
Víme, že to nezačalo v roce 1980 s Kathleen.
Jestli se přiznává k četným násilným činům na ženách,
včetně minimálně dvou vražd,
o kterých dalších nevíme?
Kdoví, co udělal? Je to monstrum.
Musí se o tom mluvit, protože existuje víc obětí.
Chci pomoct vyřešit další zločiny.
To mi říká moje srdce.
Možná jsem naplněná duchem žen, co znásilnil a zabil, a dětí, co zneužil.
Možná jsem naplněná duchem všech těch lidí a to ze mě dělá jeho nejhorší noční můru.
DENNIS ZAPÍRÁ VINU
ZA VRAŽDU DRUHÉHO STUPNĚ AUNDRII BOWMANOVÉ.
Dennis bude dnes odsouzen za vraždu druhého stupně.
Je to sice vražda prvního stupně, ale to mi stačí.
Vražda druhého stupně mého dítěte.
Zuřím, že jí tohle udělal.
Ale je to jiný druh vzteku.
A možná za Alexis cítím i určitý klid. To je možná ono.
KRAJ ALLEGAN
Metto, jdeme na to.
Připraveni, ctihodnosti.
Aundria byla na tom pohřebišti 30 let,
neschopná někomu říct, co se jí skutečně stalo.
Obžalovaný jí vzal život a ukryl její tělo, aby se zachránil.
V tomto případě Aundria ztratila nejen svůj hlas, ale i život.
Nikdy nemohla vyrůst a zestárnout
obklopená rodinou a přáteli, kteří ji opravdu milovali.
Tohle dělám téměř 40 let.
A stíhala jsem odložené případy.
VRCHNÍ SOUDKYNĚ OBVODNÍHO SOUDU
Ale něco tak znepokojivého jsem ještě nečetla.
Věřím, že trest, který vás udrží co nejdál od komunity,
minimálně 35 až 50 let, je v tomto případě vhodnější.
A to je rozkaz soudu.
To poslední, co náš tým chtěl udělat, bylo dovolit mu mít poslední míru kontroly
pobytem ve vězení, ve kterém chtěl být,
protože se mu to hodilo.
A udělám, co bude v mých silách,
aby Dennis Bowman neměl kontrolu už nad ničím.
Dnes bude vynesen rozsudek Dennise Lee Bowmana
za vraždu a rozřezání těla v roce 1989
své 14leté adoptivní dcery Aundrii Michelle Bowmanové.
Pan Bowman bude vrácen do Virginie, aby dokončil svůj trest.
Jako tým jsme se rozhodli,
že mu nedovolíme mít kontrolu
a pošleme ho zpátky do Virginie za vraždu Kathleen Doyleové.
Pěkně na to naletěl.
PŘEDMĚT: VYDÁNÍ – DENNIS BOWMAN
Až na to, že nám ji vzal,
je v jejím příběhu nadbytečný.
Kathleenin příběh je o jejím životě.
Byla naše.
Patřila nám.
A tak to cítím.
Každý den mého života se dotknu její fotky a řeknu: „Miluju tě.”
Kupovaly jsme si šeříky jako dárky.
Byla to naše květina.
A pokaždé, když na jaře kvetou šeříky,
říkám jí: „Kathleen, kvetou šeříky.“
A přičichnu si k nim a říkám jí, jak moc mi chybí.
A stalo se něco velmi zvláštního.
Když našli toho člověka, který zabil Kathleen,
což bylo na podzim,
rozkvetl můj šeřík, což je velmi neobvyklé.
Obvykle kvete jen na jaře.
Nenechte toho, který tu hroznou věc udělal, být tím, koho si všichni pamatují.
Ať si pamatují ty mladé ženy, které zemřely.
Todde, díky za všechno.
Byla to týmová práce. Děkuju.
- Můžeme si promluvit? - Ano.
Brenda má ty ostatky.
Nechala je zpopelnit.
A chce ti dát polovinu Aundriina těla.
To je na mě moc.
To je na mě fakt moc.
Co mi dala, horní část, nebo spodní část?
Jak se opovažuje!
Máme je dnes s sebou, jestli je chcete přijmout.
Samozřejmě, že chci.
Moje holčička je tady.
Ví, že to monstrum je pryč.
Hádej, co to je?
- Ne. - Jo.
- Vážně? - Půlka.
„Sdílím s tebou stejnou měrou,
protože jsi byla její matka jako první.
Modlím se, aby ti Bůh pomohl najít pokoj. Brenda.“
Jen ji ještě víc rozsekali. Já jen…
Jsem fakt nasraná.
Nemůžu uvěřit, že Brenda vzala její tělo a znovu ho rozdělila.
Chci zpátky všechen její popel.
A pak možná bude mít moje mateřství klid.
Jak o to bude bojovat?
Jakýkoliv soudce na světě se otočí a řekne:
„Máte štěstí, že jste dostala, co jste dostala, protože se s vámi dělí.“
Jo, nezapomeň, že ji odhodila.
Jsem hrozně naštvaná.
Ulevilo se mi, ale pořád jsem naštvaná. Já myslela, že ten vztek zmizí.
Brenda má tu drzost říkat si matka mé dcery.
Nevím, jestli byla Alexis levačka nebo pravačka.
Nevím, jaký měla hlas. Neslyšela jsem ho. Nikdy neřekla: „Miluju tě, mami.“
Nikdy mi neřekla „mami“, ale jsem její máma až do morku kostí.
Alexis mě trochu pronásleduje.
Není úplně pryč.
Jsem blízko k její duši, jak jen to jde.
Málem jsem se jí stala. Ale dospělejší a naštvanější.
Je to jako vstoupit do ohně a to mě proměnilo.
Je to velmi intenzivní, žhavý a hořící oheň, který tě spálí,
který nikdo nevidí, ale který cítím jen já.
Ale myslím, že si tím musím projít.
Musím jít na druhou stranu toho ohně.
BRENDA BOWMANOVÁ ROZHOVOR ODMÍTLA
A NEREAGOVALA NA ŽÁDOSTI O VYJÁDŘENÍ.
DENNIS BOWMAN SLOUŽÍ DVA DOŽIVOTNÍ TRESTY VE VIRGINII.
PŘÍSLUŠNÍCI DONUCOVACÍCH ORGÁNŮ UVÁDÍ, ŽE PLNÝ ROZSAH
NÁSILNÝCH ZLOČINŮ DENNISE BOWMANA SE ASI NIKDY NEDOZVÍME.
Překlad titulků: Leona Filip