Okay. Vi går ud et øjeblik.
Goddag, fru Bowman.
Jeg er kommissær Squyres fra drabsafdelingen i Norfolk.
Det er kriminalbetjent Smith.
Jeg beklager omstændighederne. Jeg ved, det er tragisk og svært for dig.
Jeg kan fortælle dig om forbrydelsen, som han er sigtet for.
Det er så længe siden.
Jeg tror, jeg kan tage dig tilbage til det sted, hvor det skete.
1980.
Vi havde været gift i ni år.
Ja.
Nu har vi været gift i 47 år.
I 47 år har du været en pligttro hustru, der har ladet tvivlen komme ham til gode.
Men jeg tror, han forrådte den tillid og den loyalitet, du udviste ham.
Da du er et godt menneske, kunne du ikke forestille dig…
…at han kunne gøre noget så rædsomt.
Han bliver tiltalt for mord og voldtægt.
Da jeg fandt ud af, at han måske havde myrdet en anden,
var det helt uventet.
Men ikke overraskende.
Det var ikke min tid endnu. Det var ikke min datters tid endnu.
Men jeg finder ud af, hvad der skete i Virginia mod Kathleen Doyle.
Her er Kathleen på vores sejlbåd.
Hun elskede at sejle. Hun var dygtig, fordi hendes far var sømand.
Han havde bygget en sejlbåd, da hun var lille.
Hun var selvstændig.
Og hun var modig.
Hun ville gerne rejse meget.
Hun ville bare se og opleve så meget, hun kunne.
Alt det gjorde hun heldigvis.
Hun havde oplevet meget.
Hun var 25. Hun var fyldt 25 i april.
Kathleens mor Bert er min storesøster.
Men der er kun syv år mellem Kathleen og mig.
Så vi var meget tætte.
Vi var nærmest som søstre.
Kathleen havde et smukt udseende.
Langt, skinnende, kastanjebrunt hår og funklende grønne øjne
og den der smukke irske teint.
Hun var 150 centimeter høj,
og hun tilføjede altid "Og trekvart centimeter."
CHRISTINE KATHLEEN DOYLES TANTE
Hun fnisede så dejligt.
Vi fnisede ofte sammen.
Hun havde en stor karisma.
Men hun havde også en mere stille, intellektuel side,
der gjorde hende dygtig til det akademiske.
Hun gik på college i Woodstock, Connecticut,
fordi hun ville være forfatter.
Hun dimitterede med højeste udmærkelse.
Der lå en side på hendes skrivebord, da hun var død.
"Jeg har tit tænkt på, hvad der får forfattere til at skrive."
"På et eller andet tidspunkt fik jeg også den trang."
"Jeg ved, jeg ikke er klar til det skrevne ord."
"Jeg skal have levet mange flere år, før jeg skriver noget, som er godt nok."
Det skrev hun, ugen før hun døde.
Jeg vidste faktisk ikke, hvordan hun døde i 20 år.
Jeg lod ikke nogen fortælle det, for hvis jeg ikke vidste det,
kunne jeg ikke forestille mig noget.
Kathleen Doyle boede i et lille hus i Norfolk, Virginia.
Det var et hyggeligt lille hus i et roligt område af byen.
Til venstre for huset var der en metodistkirke.
Det var det perfekte drømmehjem
for et ungt nygift par i militærverdenen.
Kathleen blev gift i december 1979.
Hendes mand, der var i flåden, blev udsendt den følgende sommer.
På det tidspunkt boede hun alene i huset med sin kattekilling.
Om aftenen den 9. september 1980 kom en af hendes gode venner, Vivian, på besøg.
De fik et par glas vin.
Vivian sagde, hun blev et par timer og tog afsted igen omkring 21.30.
Dagen efter blev Vivian bekymret, fordi hun ikke kunne kontakte Kathleen.
Vivian spurgte sin mand Jim, om han ville køre forbi Kathleens hus.
Da Vivian skubber lidt til hoveddøren,
mærker hun, at den er åben.
Da Vivian går ind,
bemærker hun de to vinglas på sofabordet fra aftenen før.
Det var lidt underligt.
Da hun går rundt om hjørnet,
åbner hun døren til Kathleens soveværelse.
Hun finder hende død på gulvet i hendes soveværelse.
Det sætter en mordefterforskning i gang.
Hendes far Tim ringede.
Han sagde bare: "Kathleen er blevet dræbt."
Jeg kan huske, jeg lænede mig op ad væggen og tænkte:
"Hvem skriger? Hvorfor skriger det menneske?"
Så opdagede jeg, det var mig.
Jeg kunne simpelthen ikke stoppe.
Vi har en kvinde, som blev dræbt i sit eget hjem.
Hun blev overfaldet på den mest brutale måde.
Det var ren overmagt.
Værelset var helt smadret.
Madrassen var skubbet af sengen, som om der havde været en slags kamp der.
Kathleen lå oven på sengetæppet på gulvet.
Hun havde ikke tøj på.
Hun var udsat for seksuelt misbrug.
Dødsårsagen var mekanisk asfyksi.
Altså kvælning.
Hun havde et rundt brændemærke på højre kind.
Diameteren svarede til enden på en cigar.
Eller en Lincoln Log.
Lincoln Logs var en slags legetøj,
som et barn kunne bruge til at bygge en bjælkehytte,
men det mærkeligste var, at Kathleen ikke havde børn.
Disse genstande blev fundet på Kathleens badeværelse i skraldespanden.
Det er interessant, at denne Lincoln Log er forkullet i enden.
Det stemmer overens med brændemærket på Kathleens kind.
Det tegner et billede af en meget voldelig gerningsmand.
Der var for mange ting, der indikerede, at morderen var tryg ved volden,
til at det var første gang, han havde begået den type forbrydelse.
Da Vivian og hendes mand Jim fandt Kathleen og ringede til politiet,
kunne de høre betjenten, men betjenten kunne ikke høre dem.
Da politiet undersøgte telefonen, kunne de se, at tragten var fjernet.
Så det har fjernet den funktion og forhindret opkald efter hjælp.
Gerningsstedet gav straks politiet nogle frustrationer,
fordi de ikke havde noget, der lod dem begynde
eftersøgningen af den person, der brutalt havde overfaldet Kathleen.
Vi ledte efter fingeraftryk, der kunne identificeres,
men der var ingen.
Vi fandt kun fingeraftryk fra Vivian og Kathleen Doyle
fra deres sammenkomst tirsdag aften.
Der var et par latente fingeraftryk fra Kathleens mand.
Han var midt i Det Indiske Ocean på et hangarskib,
så politiet vidste, hvor han var.
Politiet måtte fokusere på de mænd,
som ikke var udsendt sammen med Kathleens mand.
Og de fokuserede på naboerne.
Da de kunne udelukke de personer, var der ikke mere at følge op på,
som de havde adgang til eller kendte til på det tidspunkt.
Sagen var henlagt i 40 år.
Mit liv er vendt på hovedet.
Mine indtryk og min erfaring siger mig,
at din mand har gjort mange slemme ting i meget lang tid.
Han gør andre mennesker ondt.
Han voldtager.
Slår ihjel.
Det er frygteligt, og jeg ville ønske, vi ikke havde denne samtale.
Men han har gjort noget brutalt.
Tænk på, hvordan han svigtede dig og din familie.
Jeg kan ikke klare mere.
Okay. Jeg forstår.
Jeg hørte hende. Har I anholdt min kone?
Hun er her.
-Du har gjort det her mod din familie. -Jeg har intet gjort.
-Jo, du har. -Nej.
Et monster.
Et komplet monster.
Men Bowman var på skafottet.
Nu kommer sandheden frem.
Cathy ringede. "De har ham!"
"De anholder ham nu." Jeg spurgte, hvad der var sket.
Så ringede jeg til Brenda.
Hun var meget opbragt og sagde, at de ville få sig en advokat.
"Han gjorde ikke noget. De har den forkerte."
"De anholder ham for noget, der skete i Virginia."
"Han var der ikke engang."
Hun fortalte mig, at de boede i Michigan, da Kathleen blev myrdet.
Så det var ikke Dennis.
Kathleens familie bliver meget involveret i sagen.
Hendes far, kaptajn O'Brien, var i den amerikanske flåde.
Kaptajn O'Brien, ligesom Aundrias mor,
lagde pres på politiet for at efterforske.
Gør noget. I skal ikke bare snakke.
Tim følte, der skulle gøres noget. Der skulle handles.
Han ville finde ud af, hvem der havde gjort hende ondt.
Mens min søster, Kathleens mor, og jeg selv
havde svært ved at komme ud af sengen.
Verden føltes ikke længere tryg.
Min søster overtog Kathleens killing. Han var der, da hun døde.
Hun sagde tit: "Hvis bare han kunne tale…"
Hun beholdt ham, indtil han blev meget syg.
Vi tog ham til dyrlægen, men han døde i vores arme på vejen.
Hun var utrøstelig.
Tim sagde til mig: "Din søster føler, hun mister sin datter igen."
Selvom jeg ved, han også bærer på traumet og sorgen,
har Tim nok sværere ved at give udtryk for det.
Så det var Tim, der besluttede at handle.
Han havde brug for svar.
For retfærdighed.
Han drev efterforskningen frem, indtil han døde i 2016.
Politiet fandt desværre ingen svar.
Jeg har så ondt af ham.
Jeg håber, de er sammen.
Han og jeg var en slags forbundne sjæle.
Efter Tims død kontaktede jeg politiet i Norfolk.
Familien ville være sikker på, at de vidste,
at selvom han ikke var her mere,
ville vi fortsætte og sørge for, at sagen blev opklaret.
Men vi står uden svar.
Det var til min store frustration.
Vi manglede videnskabelige fremskridt, der kunne føre efterforskningen videre.
Jeg blev overført til Henlagte Sager i august 2018.
Jeg begyndte at gennemgå Kathleens sag.
Jeg fandt ud af, at der var to DNA-spor fra gerningsmanden.
Sædvæske på sengetæppet og sædvæske fra voldtægtsprøven.
DNA'et på sengetæppet, var blevet bevaret gennem årene.
Genetisk slægtsforskning var det næste store fremskridt.
Slægts-DNA blev et sjovt værktøj til at kunne se sit stamtræ,
men det var også nyttigt i retsmedicinsk DNA-arbejde.
Så med de nye fremskridt
blev sengetæppet sendt til laboratoriet til DNA-test,
og laboratoriet udarbejdede en mandlig DNA-profil på gerningsmanden.
Så kunne vi finde ud af, hvem det var.
Ved hjælp af genetisk slægtsforskning gav laboratoriet os 31 navne.
De kunne enten være den potentielle mistænkte
eller være familiemedlemmer til den mistænkte.
Så jeg måtte forsøge at finde samtlige 31 mennesker.
Rejse til forskellige stater.
Og hvis personen er villig til det,
afgiver de en DNA-prøve med en mundpind, så vi kan finde gerningsmanden.
Godt så. Jeg ved ikke, hvad fanden jeg laver.
Hvordan skulle jeg gøre det?
Den samme uge i november 2019
var Norfolk vært for en konference for drabsefterforskere.
Kriminalbetjent Smith fra Norfolk Politi tog til denne konference.
Til konferencen gennemgik jeg denne liste med 31 navne.
Helt nede i bunden var Dennis Bowman.
Da jeg søgte på Dennis Bowman, dukkede der mange advarselstegn op.
Han var mistænkt i sin adoptivdatters forsvinden i 1989.
Der var en anden artikel om en forbrydelse i Michigan i 1980.
Han blev sigtet for mordforsøg.
Det er jo en alvorlig forbrydelse.
Til konferencen i Virginia mødte jeg en fra Michigan.
Det var tilfældigvis Bryan Fuller.
Jeg sagde: "Det er det her, jeg arbejder på."
"Jeg foretog nogle søgninger. Ham her dukker op."
"En straffet fra Michigan."
Han spurgte, hvad han hed. "Dennis Lee Bowman."
Han sagde: "Jeg kender Dennis."
"Jeg kender hans familie, og det er nok ham."
Jeg var chokeret.
Det var ikke kun ironisk, at det var det navn, han gav mig.
Men også at jeg var til den konference,
og at jeg var involveret i efterforskningen af Aundria Bowman.
Hør her. Jeg sidder normalt ikke i held.
Hvis der er tordenvejr og mørke skyer, står jeg lige midt i det.
Men det var et lykketræf, at jeg mødte Bryan Fuller der.
Fra da af gik resten af konferencen med,
at kriminalbetjent Smith og jeg diskuterede strategi og den videre færd.
Først skulle jeg enten bevise eller afkræfte,
at denne mand var i Norfolk, Virginia i 1980.
Da jeg læste mere om den anden sag, han var blevet anholdt for,
fandt jeg ud af, at Dennis havde forsøgt at føre hende ind i et afsides område
og affyrede to skud mod hende.
Dommeren udtalte, at Dennis Bowman er til fare for kvinder.
Denne forbrydelse skete i maj 1980 i Michigan.
Mordet på Kathleen skete i september 1980 i Norfolk.
Og det var 960 km væk fra Michigan.
De ville helt sikkert ikke lukke ham ud af fængslet for den forbrydelse.
Den samme mand kunne umuligt være ansvarlig for Kathleen.
Men så fik jeg en retsudskrift fra anholdelsen af Dennis Lee Bowman i 1980.
"Min klient er her ikke."
"Han er i flåden og er på to ugers sommerlejr
i Norfolk, Virginia."
Den er dateret den 16. september 1980.
Dennis var i Norfolk, Virginia, da Kathleen blev dræbt.
Så vidste jeg, det var ham.
Jeg skulle bare have en prøve fra ham for at lave en DNA-sammenligning.
Dennis og Brenda var frustrerede over de ting, Cathy sagde om dem.
Hun ringer til os fire gange om natten, midt om natten.
"Vi får fat i dig. Du myrdede hende."
Men det gav os en åben kommunikationslinje,
så vi fik Bowmans til at komme ind for at diskutere deres problemer med Cathy.
Det er ligesom det vilde vesten.
Jeg fik dem drevet sammen.
Dennis og Brenda kom ind på sherifkontoret.
Vi tilbød noget at drikke under mødet.
Mr. Bowman drak hele tiden.
Halvandet års chikane fra en skør dame,
der kalder os mordere og spreder rygter i hele området.
Cathy hører noget, der er blevet misforstået,
og så misforstår hun det endnu mere.
Det fører tilbage til Aundrias løgne.
Min far gjorde dit, og min mor gjorde dat. Bla, bla, bla.
Den dag i dag kan jeg stadig ikke fordrage en løgner.
Jeg havde chikaneret dem så meget, og de var blevet så desperate,
at jeg jagede dem lige ind i politiets arme.
Den kriminelle superhjerne Dennis Bowman tog koppen og drak af den.
Han satte den ned, og Haverdink sagde: "Tusind tak."
Vi tester hans DNA og får resultaterne.
Rapporten siger, at DNA'et på sengetæppet
med 100 procent sikkerhed er Dennis Bowmans DNA.
Vi skal ud til fængslet.
Jeg vil forsøge at tale med Dennis Bowman.
Dennis kan opføre sig ret sært, og det afhænger af hans humør,
om han vil tale med mig eller ej.
Hej, Dennis.
-Hvad hedder du? -Jon.
Jeg nævnte ikke min rang. Jeg havde ikke skilt på.
Han skulle vide, at jeg er Jon Smith.
Ikke kriminalbetjent Smith. Jon Smith.
Vil du have noget at spise?
Nej.
Da jeg var der, ville han ikke spise fængselsmaden,
så jeg tilbød at skaffe noget.
Han havde en meget specifik bestilling.
Sort kaffe, mandler, ikke-saltede.
Han prøvede at styre afhøringens stemning og forløb
gennem de taktiske spil, han spillede.
Det var katten efter musen.
Dennis, vil du have kontrollen? Du styrer det hele.
Han er her slet ikke.
Nej, han tog mine håndjern af, lukkede døren og gik ud.
Han gav mig en Starbucks, deep roast. Jeg drikker den nu.
Vi kunne tale sammen, mens jeg drak kaffe.
Han er rigtig god, skat.
Målet var en tilståelse.
Jeg vil vide, hvad du gjorde i Norfolk i 1980.
Men for at komme derhen,
så lad os fokusere på, at jeg kan hjælpe dig.
Jeg er her for at lytte.
"Og det behøver ikke være om sagen."
"Vi kan tale om alt."
Jeg lod ham bare snakke.
I time efter time.
-Hvordan går det med dine knæ? -Okay. Min ryg har det skidt.
Den har det skidt?
Jeg har samlet på blankvåben, siden jeg var 12.
Jeg har 115 af dem.
Jeg har aldrig hørt min mor sige: "Jeg elsker dig."
Det sidste, min far sagde til mig, var:
"Din mor har et hjerte af guld. Hårdt og koldt."
Jeg havde opbygget et forhold til ham, så han til sidst kunne sige:
"Ham her forstår mig."
"Han forstår hvorfor jeg gjorde, som jeg gjorde."
På det tidspunkt begyndte Dennis at tale med mig om sagen.
Jeg skal to uger med reserven.
Jeg er der i cirka halvanden uge.
Jeg er 1000 km væk fra nogen, jeg kender.
Jeg er godt og grundigt stresset.
Efter halvanden uge siger jeg: "Fuck det."
"Jeg står af skibet."
Jeg flakkede bare rundt.
Jeg gik ind på en lille bar.
Jeg satte mig og bestilte en dobbelt bourbon og cola.
Jeg blev pissefuld. Jeg drak mig helt i hegnet.
Det var mørkt.
Jeg vidste ikke, hvor jeg var.
Jeg gik ned ad gaden.
Jeg går forbi det her hus.
Alt lyset er slukket.
Der er ingen bil i indkørslen.
Jeg spekulerede på, om de mon havde kontanter liggende.
Så jeg gik om bagved huset.
Jeg gik hen til et vindue.
Vinduet var låst med en haspe.
Så jeg tog en lommekniv frem.
Åbnede vinduet.
Jeg faldt næsten ind i huset. Jeg var fuld. Jeg var simpelthen så fuld.
Jeg kom ind i huset og var i stuen.
Jeg leder efter penge.
Jeg gik ud i køkkenet.
Og jeg kiggede i kagedåsen.
Intet.
Der var en dør mere.
Men da jeg åbnede døren,
begyndte hun at skrige, så jeg dækkede munden med min venstre hånd.
Jeg tvang hende ned med min højre.
Jeg havde stadig lommekniven i min hånd.
Okay.
Da jeg skubbede hende ned igen, tog hun fat i den hånd.
Den gik ind lige der.
Mens han beskriver det for mig, laver han også denne bevægelse
for at få det til at virke som hendes egen skyld.
Hun fik ham til at skade hende.
Da jeg begyndte at falde til ro,
lå hun stadig på sengen, og hun bevægede sig.
Jeg sagde: "Frue, jeg går igen."
Så gik jeg ud ad hoveddøren.
Han ignorerer alle andre vigtige detaljer,
men husker, at hun sad op, da han gik, og han sagde: "Frue, jeg går igen."
Da vidste jeg, at han lagde op til at forklejne alt, han gjorde den aften.
Lad mig spørge dig, Dennis.
Ville du kunne sætte ord på og beskrive,
hvad du følte i det øjeblik?
Det ville…
…menneskeliggøre dine følelser.
Det var en dæmon.
Fortæl mig om dæmonen.
Så forandrede han fuldstændig sin stemme og sin fremtoning.
Han talte med en mild røst, næsten som en besat.
Så begynder han at tegne dæmonen.
Her er Dennis.
Og dæmonen plejede at være lige her foran.
Mens han taler, bliver cirklen større og større.
Han havde et lille spidst skæg og horn og kløer.
Dæmonen er herinde.
Den prøver stadig at komme ud.
Men det tillader jeg ikke.
Han var helt anderledes, når han talte om den dæmon.
Det var et godt tidspunkt at konfrontere ham med elefanten i rummet.
-Kan du huske, du havde sex med hende? -Nej.
-Men Dennis, vi er nødt til… -Jeg kan ikke se det.
Jeg leder. Okay?
-Eller benægter du… -Nej.
Nej, jeg benægter ikke. Jeg kigger bare. Og…
-Du kan se hende sidde… -Jeg kan se hendes mave.
Okay.
Da jeg satte kniven…
Så hun havde ikke tøj på.
Nej, hun havde tøj på.
Hun kan ikke have haft tøj på her, hvis du kunne se maven.
Du tævede hende sønder og sammen.
Nej!
Du tævede hende sønder og sammen.
Og du stak hende sønder og sammen.
Nej. Jeg stak hende kun én gang. En…
Hvordan ved du det?
-Én gang! -Hvis du var så fuld…
Fordi jeg stadig kan se det i mit sind.
-Men du kan ikke se andet… -Nej, jeg kan ikke.
Så du ved det ikke.
Kathleen var blevet stukket i brystet.
Og i ryggen.
Hænderne var bundet bag ryggen med en snor.
Hun havde en ledning bundet om halsen.
Hun var blevet kneblet.
Der var en del blå mærker på hele hendes krop
fra hovedet og hele vejen ned til underlivet.
Da han hørte det, ændrede han sig totalt.
Han ville ikke se på mig. Han ville ikke tale med mig.
Han kiggede væk.
Det var en helt anden opførsel.
Meget barnligt på en måde.
Jeg gjorde det ikke.
Tænk over det, og så får jeg dig tilbage, okay?
Jeg gjorde det ikke.
Giv mig et øjeblik, Dennis.
Jeg gjorde det ikke…
Jeg gjorde det ikke.
Jeg har gjort det igen.
På det tidspunkt var jeg tilfreds med det, jeg havde fået fra ham,
fordi jeg vidste, det ville blive svært at komme udenom den tilståelse i retten.
Jeg gjorde det ikke.
-Er du klar til at tage tilbage? -Ja.
Er du okay?
Nej.
Nu hvor du ved, at Denny begik et mord i Virginia,
gør du dig så nogle tanker om Aundria?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro lige nu.
Tror du på os, når vi siger, at han gjorde det?
Eller håber du stadig, at han ikke gjorde det?
Der er altid håb.
Der er altid det håb, at Aundria ikke er død.
Det ved jeg godt.
Dennis Bowmans kriminelle fortid
og det faktum, at hans datter er savnet, og han meldte hende savnet,
sætter ham øverst på listen over mistænkte.
Vi tænkte også på kvinden,
der har boet sammen med ham i de 30 år,
Aundria har været savnet.
Hvis der er noget at vide,
ved hun det så?
Der er en betydelig del af denne historie, der handler om Brenda.
Dette er et forudbetalt opkald fra…
Dennis Bowman.
For at acceptere opkaldet, tryk nul.
Har du fået en gave i dag?
Det er alt for meget.
Du fik mig til at græde.
Jeg græd, da jeg bestilte den.
Hans eneste livline til omverdenen var Brenda.
Han har ingen andre.
Vi burde have gjort noget, da du kom ud første gang.
Vi skulle have gået i terapi.
Vi skulle have gjort noget ved det hele.
Hun var en hengiven kone, der blev ved hans side og troede på,
at han kunne forbedre sig.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Selvom jeg til tider forbander dig.
Jeg bebrejder dig ikke. Jeg burde være hjemme. Det er jeg ikke.
Vi aflyttede deres telefonsamtaler.
Det stod klart, at han stadig søgte hendes gunst.
Han elskede hende stadig og håbede, Brenda stadig elskede ham.
Jeg elsker dig.
Det skulle du have tænkt på for 40 år siden.
For 40 år siden var jeg ved at blive skør.
For 40 år siden ville jeg ønske, du aldrig var taget til Virginia.
Ja, også mig.
Det er helt vildt.
Hvilken kvinde bliver hos sådan en?
Brenda gør mig endnu mere rasende end David.
Jeg bebrejder hende lige så meget.
Hun havde tid til at tænke over det, men hun tænkte kun på sig selv og Dennis.
Så hun fortjener min vrede.
Man vil ikke tro det om den person,
man er gift med og vil være sammen med.
Men når man har beviser for, at han har gjort de her ting,
hvordan kan man så bare ignorere det?
Selvom Dennis er anholdt for et brutalt mord,
der fandt sted i Virginia,
er vores mål i Michigan stadig at finde Aundria.
Vi vidste, at Dennis gerne ville blive i Michigan.
Han ville blive udleveret til Virginia.
Så fandt vi på planen. På knebet.
Det bliver umuligt at komme på besøg i Virginia.
Det ved jeg.
Sue spurgte, om jeg ville flytte til Virginia et stykke tid.
Jeg sagde, at det kan jeg ikke.
Brenda er her i Michigan.
Så hvis han ved, at han vil tilbringe resten af sit liv i fængsel,
hvor ville han så helst være?
Vi tror, han hellere vil tilbringe den tid i Michigan,
så Brenda kan besøge ham.
Vi gav et foreløbigt tilbud til Dennis Bowman om,
at hvis han ville være ærlig om Aundria,
så ville vi overveje at lade ham blive i Michigan.
Her er, hvad jeg kunne gøre, og det har jeg allerede tilladelse til.
Hvis jeg ved, hvor Aundria er, og jeg kan finde Aundria,
og jeg kan lukke sagen for Brenda og dig,
så kan jeg holde dig her i Michigan.
Jeg kan holde dig tættere på Brenda og Vanessa.
Men det kan jeg ikke.
Han var besværlig og stædig, fordi han havde en støttegruppe bag sig.
Brenda Bowman støttede ham. Hans datter støttede ham.
Det ville være rart at have dig her,
men du kan jo ikke tilstå noget, du ikke har gjort.
Det siger jeg også hele tiden.
Han siger, at der jo kan ske ulykker og…
Jeg sagde til ham i går, at man ikke slår sin familie ihjel.
"Man bliver sur på dem, og man råber af dem,
og somme tider skændes man med dem, men man dræber dem ikke."
Og de svarede: "Man bør jo slet ikke dræbe nogen."
De aner ikke, hvad en rigtig familie er.
De har gravet store huller i hele Shadows område.
Javel ja. Så de har gravet baghaven op?
Hele baghaven.
Jøsses.
Jeg ved ikke, hvad de leder efter.
Da politiet i Norfolk kom for at anholde mr. Bowman
for drabet på Kathleen Doyle,
hjalp vi dem med at gennemsøge ejendommen
med georadar og lighunde.
Vi ledte efter beviser i Kathleen Doyle-sagen,
men vi ledte også efter liget af Aundria på hans ejendom.
Det er en underlig følelse, jeg nærmest ikke kan beskrive.
Trist og ondt i maven og sådan: "Så hun er ikke kommet op af jorden?"
Jeg var helt sikker.
Jeg var sikker på, at de ville finde det, jeg sagde.
Men det lykkedes ikke. Vi fandt ikke noget.
Vi havde lagt pres på Dennis om Aundria.
Jeg ved ikke, hvor min datter er.
Jeg siger det konstant, og du siger bare:
"Måske skete der et uheld, eller måske mistede du besindelsen eller…"
Man bliver ikke så vred på sine børn, at man dræber dem.
Umuligt!
Han skulle opdigte en historie.
Jeg vidste, at han på et tidspunkt ville begynde at forhandle om Alexis.
Pludselig gav Dennis udtryk for, at han ville mødes med Brenda.
Det var en usædvanlig forespørgsel, så vi fik godkendelse fra sheriffen
til at afholde et møde mellem Dennis og Brenda,
der ville blive overvåget af Haverdink og mig.
Da Dennis blev hentet tilbage til forhørslokalet,
mødte vi ham på gangen.
Han sagde: "Jeg håber, kameraerne kører."
Sæt dig her, Brenda.
Hej, Brenda.
Det er noget særligt. Det gør de normalt ikke.
De gjorde det kun…
Skat, jeg har lavet nogle ting, som jeg skammer mig over.
Jeg sværger.
Aundria er død.
Hun har været død hele tiden.
Jeg kom hjem den dag med babyen. Babyen sov.
Jeg tog babyen med ind i stuen og lagde hende på sofaen.
Jeg gik op ad trappen.
Aundria kom ud af vores soveværelse.
Jeg spurgte, hvad hun lavede. Hun sagde, hun tog væk.
Vi skændtes.
"Nej, du går ikke. Du skal ingen steder."
Hun sagde, at hun igen ville fortælle dem fra kommunen, at jeg misbrugte hende.
"Nej, det gør du ikke."
Så slog jeg hende.
Hun faldt baglæns ned ad trappen.
Nej! Du skal ikke indrømme noget, du ikke har gjort!
Det gør ondt, skat.
Jeg løb ned ad trappen.
Jeg tjekkede, og hun havde ingen puls.
Hun trak ikke vejret.
Og hun havde en stor…
Hendes hals føltes forkert. Hendes hals var ikke rigtig.
Hendes hoved rullede til siden, og hun stirrede bare, som tomme dukkeøjne.
Hun var død.
Jeg ville ikke miste dig.
Og Vanessa. Hun var kun 14 måneder gammel.
Jeg var helt rådvild.
Jeg vidste, at hvis jeg indrømmede det,
ville de sætte mig i fængsel igen.
Jeg svøbte hende i et tæppe.
Jeg bar hende ud og gemte hendes lig i laden.
Og jeg ringede til politiet og sagde, hun var væk.
Hun lå derude i et par dage.
Jeg fandt en paptønde.
Jeg prøvede at få liget ned i tønden.
Jeg kunne ikke.
Skat, for at få hende derned, måtte jeg skære hendes ben af.
Og så, måske efter en dag eller to,
da naboerne stillede deres affaldsspande ud,
rullede jeg tønden hen ved siden af dem.
Næste morgen var hun væk.
Over 30 år.
Ja.
Enogtredive år.
Så længe jeg ikke sagde det… så havde du et håb.
Jeg er ked af, jeg førte dig bag lyset.
Jeg ved, hvorfor du var bange.
Men det var vores datter. Du skulle have skaffet hjælp.
-Jeg har forsvaret dig så meget mod Cathy. -Det ved jeg.
Det ved jeg godt.
Hold nu op.
Jeg kan slet ikke tænke på, hvad han gjorde ved min datter.
Det hele er ret hårdt.
Men hans historie er det rene pis. Alt, hvad han sagde.
Jeg tror ikke på, at hun faldt ned ad trappen.
Det blev mere og mere hendes skyld. Det var slet ikke hans skyld.
Han smed snarere min datter ned ad trappen.
Han hakkede hende i småstykker. Hakkede.
Han er en fucking kujon.
Det ville en kujon gøre.
Al den tid I ledte efter hende, I satte sedler op. Du vidste, det var…
Jeg vidste, det var løgn.
Og du sagde, pengene…
Var væk.
Jeg brændte tasken og hendes frakke.
Og jeg tror faktisk aldrig, jeg tjekkede tasken.
Pengene var der måske. Jeg har måske brændt dem. De var i hvert fald væk.
Hvornår brændte du tasken?
Efter jeg bar hende udenfor.
-Før du ringede til politiet? -Ja.
Den brændte sikkert stadig i tønden, da han ankom.
De havde en arrestordre på hende.
Hun var mistænkt, og Dennis var offeret, fordi han påstod, hun havde stjålet penge.
Jeg er så…
Du kan ikke forestille dig den vrede, det vækker i mig.
Da nogen sagde, de havde set hende i Holland,
sagde jeg ikke noget.
En anden sagde, de havde set hende i Indiana. På en bar.
Hvad tænkte du der?
Fint.
Det fjernede mistanken fra mig.
Vi vidste, at hvis Dennis skulle kunne sigtes og dømmes,
ville det være gavnligt at have Aundrias ligdele.
Vi vidste, vi ikke havde meget tid,
for han var på vej til Virginia for at svare på anklagerne.
Bare fordi hun brækkede nakken, elskede jeg hende alligevel.
-Ja. -Okay.
Han narrede ikke mig.
Jeg tror ikke, han narrede nogen.
Brenda. Han narrede Brenda.
Jeg tror, hun stadig elsker Dennis.
Og det er lidt svært at forstå,
efter det han har indrømmet.
Kun du kender sandheden.
Og Gud.
Brenda er en stålfast støtte for sin mand.
I telefonen sagde hun:
"Det eneste vigtige er vores kærlighed til hinanden."
Jeg fik den sædvanlige sang fra Sue.
"Vi kan ikke fatte, hvor såret og…"
Ja, ja.
Man skulle tro, du havde skåret i Aundria, mens hun var i live.
-Det tror jeg gerne. -Sådan formulerede hun det.
Jeg skrev tilbage et par gange: "Du ved ikke halvt så meget, som du tror."
Det er det, der gør Craig og mig mest oprørt.
Du kan ikke engang tænke på Aundria, og hvad hun gik igennem?
Eller Kathleen?
Er du ikke forfærdet?
Hvorfor så hun det ikke? Det skete lige foran dig.
Du er ikke uskyldig. Selvom du spiller det.
Du er ikke et offer.
Hun vidste godt, hvad der foregik.
Jeg så ham overfalde Aundria ved bordet.
Det var tydeligvis ikke første gang.
Hun sad bare der og gjorde ingenting.
Hun skal også straffes.
Hun skal i fængsel som medskyldig.
Jeg forstår ikke, hvorfor hun ikke er lige så skyldig.
Jeg kan kun sige det, jeg fik at vide den dag
og har troet på i alle disse år.
Jeg har Filipperbrevet 4:13 i et hjørne.
Og jeg har Esajas' bog 41:10 i bunden.
Jep.
Du kan ikke tage min kærlighed eller min Gud fra mig.
Sådan er jeg.
Kan du ikke lide det, er det bare ærgerligt.
Jeg tror, Dennis var en dygtig manipulator.
Den bedste løgn indeholder mest sandhed.
Jeg tror, han fordrejede alting,
og af en eller anden grund troede Brenda på det.
Hun var bare en brik i hans spil.
Bare se på nogle af de ting, han gjorde.
Han var god til at skjule det. Og han knoklede tydeligvis for det.
Han var…
…klogere, end vi troede.
Historien med, at han satte hende ud til naboens skrald…
Det er muligt, men det virkede for risikabelt.
Vi fik fat i de breve, han skrev til Brenda,
som modsagde noget af det, Dennis sagde i sin tilståelse.
12. december 2019.
Min kære elskede.
Du skal vide noget mellem dig og mig, kun mellem os.
Aundria faldt.
Hun brækkede nakken, og jeg skjulte hendes lig,
men jeg smed ikke hendes lig i skraldespanden.
Jeg lagde hendes lig i en rigtig grav ved siden af en privat kirkegård.
Hun var i jeans og sin yndlingstrøje.
Og en guldhalskæde med et hjerte og et kors på.
Jeg svøbte hende i et rent hvidt lagen.
Pænt og stramt som en mumie.
Jeg bandt et rødt bånd om hendes hænder og fødder.
Hun kunne lide den farve.
Så anbragte jeg hende i en ny sølvpresenning
og dryssede cedertræ, nelliker og kanel imellem hende og presenningen.
Jeg dækkede graven til og vandede jorden.
To uger senere kunne man næsten se, hvor hun var.
To måneder senere kunne man ikke.
I løbet af 30 år har jeg passeret hende mere end 100 gange.
Jeg er sikker på, hun er hos Gud.
Du siger, du ikke kender sandheden.
Sandheden er, at jeg elsker dig. Jeg elsker Vanessa.
Og jeg elskede Aundria.
Du har kendt mig i 50 år, og du siger, du ikke kender mig mere?
Så må du træffe en beslutning.
Jeg vil aldrig glemme dig.
Du vil altid være i mit hjerte.
Denny.
Vi tog brevene alvorligt.
Vi gennemsøgte kirkegårde i området
med georadar og lighunde,
og vi har behandlet samtlige breve, som om han måske taler sandt nu.
Du ved, at vi har lyttet til opkald og læst breve.
Hvor mange historier har vi nu?
-Sikkert tre eller fire. -Ja, hvilken en er sand?
Hvilken er sandheden?
Det må I jo finde ud af.
-Det er dig, der ved, hvor hun er. -Korrekt.
Og jeg er den eneste, der vil vide det resten af mit liv.
Jeg tror, det var en leg for ham. Hvad havde han at miste?
Fortæl dem lidt af hvert.
Det får ham ud af cellen.
Han fortæller ikke sandheden med det samme.
Han er kløgtig nok til at vide,
at han kan røbe det i små dryp og lege lidt med dem.
Men politiet købte det ikke.
Gudskelov.
Så politiet brugte Brenda til at ramme Bowman.
Vi ved, at du fortalte din kone en anden historie.
Det har skabt det problem,
at hun nu er trukket med ind i det her, og det behøver hun ikke være.
Det er et problem for Brenda.
Og du ikke vil være et problem for din kone.
Du siger, du holder af Brenda, men hvem beskytter du?
Jeg siger ikke, hvor min datter er begravet.
En del af den psykologiske efterforskning bliver nu at tale med
og bruge hans kone Brenda mod Dennis Bowman.
Så vi mødtes med hende i hendes hus.
Vi sagde: "Du må sige til Dennis, at han skylder dig det."
"Han har taget hende fra dig så længe. Han skylder dig det."
Dette er et opkald fra…
Dennis.
…en indsat i Allegan County Correction Center.
Dette opkald bliver optaget og aflyttet.
Du vil måske ikke høre det, jeg har at sige, men…
Bare sig det.
Anklageren herovre vil stadig ikke sigte uden hendes lig.
Okay.
Hvis du beslutter dig for at fortælle mig, hvad jeg har brug for at vide,
ville du kunne blive i Michigan resten af livet.
Så kan jeg besøge dig.
Det er ikke sikkert, men jeg må holde fast i selv det mindste håb.
Hun har stadig ikke afklaring om Aundria.
Efter vores mening må hun sætte spørgsmålstegn ved sine egne tanker.
Dette er et opkald fra…
Dennis.
Dette opkald bliver optaget og aflyttet.
Jeg kan ikke komme over det.
Jeg drømmer om det.
Om hvad?
Aundria! Dig! Alt!
Jeg vil stadig have vished om, hvor hun er.
Jeg vil have vores lille pige med hjem i en smuk urne.
Så kunne jeg endelig se, at hun er hjemme, hvor hun hører til,
efter alle de år, hun har været væk.
Han prøver at fortælle Brenda en historie, som hun til nøds kan acceptere.
-Jeg lagde hende i en rigtig grav. -Skal jeg så leve sådan resten af mit liv?
Du skal ikke noget som helst.
Hvis vi ikke kan komme videre…
Det kan jeg ikke! Jeg kan ikke bare komme videre!
Jeg har prøvet at forklare dig det!
Den eneste hjælp, vi får fra nu af, er fra Gud.
Det hele er ulogisk og psykotisk.
Men han prøvede stadig at kontrollere hende.
Vi ville have Brenda til at kæmpe imod Dennis.
Jeg er ligeglad, Denny.
Hvad der end skete, vil jeg stadig elske dig, uanset hvad.
Der er en mulighed for at have en form for liv her i Michigan.
Jeg vil høre dig sige, at du tror, der er håb.
Det er alt, hvad vi har.
Jeg tror på dig.
Jeg begynder at tro, at Dennis aldrig røber, hvor liget er.
Jeg var ved at opgive håbet.
Efter en lang dag tog Bryan og jeg hen på bryggeriet i Grand Rapids og fik nogle øl.
Todd Workman ringede til Bryan.
"Brenda har lige talt med Dennis. I skal høre det."
Jeg fortæller dig præcis, hvor Aundria er.
Hun er meget tæt på.
Det håber jeg.
-Det er hun. -Men…
Brenda, Aundria er begravet i vores baghave.
Vi boede ikke her! Vi var ikke engang…
Brenda, hun er der.
Da vi boede i det gamle hus, begravede jeg tønden.
Da vi vidste, at vi skulle flytte, flyttede jeg tønden over til vores hus.
Jeg gravede hullet, og jeg lagde tønden i det.
Så dækkede jeg hullet til.
Hun har været der hele tiden.
Nu ved du det.
Det var bidende koldt.
Vores kriminalantropologiske enhed ankom til stedet.
Så begyndte vi langsomt at skrælle jorden af i området.
Men vi ved stadig ikke, om det er sandfærdigt
eller bare endnu et eventyr fra Dennis.
Metta fortalte mig det.
"De er derude igen. Nu har de bulldozer og telt med."
Til sidst er de præcis der, hvor hun ligger.
På et tidspunkt får gravkoen fat i…
…ringen fra en tønde.
Vi stoppede op.
Tiden lod til at gå meget langsommere.
Kriminalantropologerne gik ned i hullet
med deres tandbørster og små hakker og skovle,
så de ikke overså noget.
Efter den næste skovlfuld stoppede kriminalantropologerne op.
Der lå en knogle.
Åh gud.
Det var trist, at vi tog et barn op, som havde ligget der i 30 år.
Det var trist, at Brenda, som var inde i huset imens,
nu vil vide, at det var sandt, hvad Dennis havde sagt,
og at hendes datter lå begravet i baghaven.
De sagde ikke direkte, at det var Aundria.
De sagde kun, de havde fundet ligdele.
Jeg stod der i nogle minutter.
Jeg vendte mig om, og Todd fulgte mig tilbage i huset.
Jeg sagde kun: "Han løj ikke for mig denne gang."
"Han løj ikke, Todd."
Hendes lig blev fundet i fire forskellige poser
i resterne af den tønde.
Da vi fandt hende, lå hun i en affaldspose med bleer.
Sikkert for at skjule lugten.
Sådan er Dennis Bowman.
Der lå noget slikpapir i affaldet sammen med hende.
Der stod 1989 på det.
Det stod klart for os,
da vi så årstallet 1989, at hun ikke var løbet hjemmefra.
Hun stak ikke af.
Hun havde ligget der siden den dag i marts.
Hvordan kunne du skrive så overbevisende i brevet om kirkegården og…
Det var bare varm luft, og jeg troede, du fik det bedre.
Men du fik det ikke bedre.
Du har bare hylet op om, at du ville have hende hjem i en dåse på en hylde.
Jeg tænkte, at hvis du troede, hun lå begravet på en respektfuld måde,
så ville du måske køle ned.
Men nej.
Du må ikke være vred.
Nu får du hende da i en blikdåse på en hylde.
Så det er mig.
Nu ved du, at jeg er et råddent, stinkende møgsvin.
Intet har ændret sig. Jeg elsker dig stadig.
I har et minut tilbage af opkaldet.
Denny! Hørte du mig?
Ja, jeg hørte dig.
Det slutter nu, skat.
Farvel.
Det her er obduktionsrapporten.
Vi skulle have bekræftet, at det var Aundria.
Det kunne kun gøres med DNA.
Vi skulle have en DNA-prøve fra Cathy.
"Undersøgelsen er gennemført."
"De fuldstændige sammenfald mellem prøverne
bekræfter et datter-mor-forhold…"
Jøsses.
"…mellem skeletdelene og Catherine Terkanian."
Jeg fik hende op af jorden.
Det er, som om hun har skreget fra den baghave i årevis.
At Cathy havde den mistanke,
at Dennis var ansvarlig, og at Aundria lå begravet i baghaven,
og at begge dele viste sig at være sande, er næsten uforklarligt.
Det var hendes moderlige instinkt.
Hun havde sagt, at det var det sted i årevis.
Jeg var forbløffet over, at det var der, hun viste sig at være.
Lød det skørt dengang?
Ja, det gjorde det. Men hun havde ret.
Det var åbenbart ikke umuligt, men det var meget usandsynligt.
Brenda, der er andre ting, som Denny har indrømmet, at han har begået.
Vil du høre om dem?
Han ønskede åbenbart ikke, at jeg hørte om dem.
Jeg siger det, fordi du fortjener at vide det.
Han har sagt, at da han var posteret i San Diego,
før I blev gift, begik han et seksuelt overgreb på en kvinde.
Og så sagde han, at kort efter I var blevet gift,
begik han seksuelle overgreb på to kvinder i San Diego.
Og i begyndelsen af 80'erne
begik han seksuelt overgreb på en kvinde i en trailerpark.
Jeg kender ikke den mand.
Da jeg sad den morgen og fortalte dem, at jeg ikke kendte den mand, de talte om,
vidste jeg ikke, hvor sandt det var.
Undskyld.
Vi har tidligere talt sammen om Metta, der blev bortført ved Windmill-tanken
og ført hen til Silver Creek Campground.
Det ved jeg ikke noget om.
Det var ham, der gjorde det, men de havde ikke beviser for det.
Men det var ham.
Han gjorde meget ondt i vores dejlige lille by.
Og jeg ved, der kan være andre ofre for Dennis Bowman derude.
Så nu er alt det mørke kommet frem?
Det er…
Alt det mørke er kommet frem.
Han er en serie-overgrebsmand.
Så der er stadig den her nagende fornemmelse.
Det er svært at forestille sig, at al den vold mod Kathleen Doyle
blev begået af en, der aldrig havde dræbt før.
Vi ved, det ikke begyndte med Kathleen i 1980.
Når han indrømmer talrige voldshandlinger mod kvinder,
inklusive mindst to drab,
hvad har vi så ikke hørt om?
Hvem ved, hvad han har gjort? Han er et monster.
Det her skal ud, for der er flere ofre derude.
Jeg vil have flere forbrydelser opklaret.
Det fortæller mit hjerte mig.
Måske er jeg fyldt med ånden fra alle dem, han voldtog, dræbte og misbrugte.
Måske er jeg fyldt med ånden fra alle de mennesker,
og det gør mig til hans værste mareridt.
DENNIS GØR IKKE INDSIGELSE MOD TILTALEN FOR MORD AF ANDEN GRAD PÅ AUNDRIA BOWMAN.
Dennis bliver dømt i dag. Mord af anden grad.
Det er egentlig mord af første grad, men…
Det er fint nok.
Mord af anden grad på mit barn.
Det gør mig rasende, at han gjorde det.
Men det er en anden form for vrede.
Og måske er jeg lidt fredfyldt på Alexis' vegne.
Måske.
Metta, nu gør vi det.
Anklagemyndigheden er klar.
Aundria lå begravet der i 30 år uden at kunne fortælle nogen,
hvad der var sket med hende.
Den tiltalte tog hendes liv og skjulte liget for at redde sit eget.
I dette tilfælde mistede Aundria ikke kun sin stemme, men sit liv.
Hun skulle aldrig blive voksen og blive gammel,
omgivet af familie og venner, som elskede hende.
Jeg har været i denne branche i næsten 40 år.
Og jeg har retsforfulgt henlagte mord.
Jeg har aldrig læst noget så uhyggeligt.
Jeg mener, at en straf, der holder dig væk fra samfundet i 35 til 50 år,
vil være passende i dette tilfælde.
Det er rettens kendelse.
Vores hold havde ingen intentioner om at give ham kontrollen her til sidst
ved at lade ham forblive i det fængsel, fordi det var bekvemt for ham.
Jeg vil gøre alt, hvad jeg kan,
for at hindre Dennis Bowman i at styre noget som helst.
I dag falder dommen over Dennis Lee Bowman
for mordet og lemlæstelsen i 1989
på hans 14-årige adoptivdatter Aundria Michelle Bowman.
Mr. Bowman skal tilbage til Virginia for at afsone sine livstidsdomme.
Vi besluttede i fællesskab, at vi ikke ville give ham den kontrol,
og vi ville sende ham tilbage til Virginia for mordet på Kathleen Doyle.
Han faldt for det, fordi han er et kæmpe fjols.
UDLEVERING - DENNIS BOWMAN
Bortset fra, at han tog hende fra os, er han irrelevant for hendes historie.
Kathleens historie handler om hendes liv.
Hun var vores pige.
Hun tilhørte os.
Det er sådan, jeg føler.
Hver eneste dag i mit liv rører jeg hendes billede og siger: "Jeg elsker dig."
Vi købte syrener til hinanden som gave.
Det var vores blomst.
Hver gang syrenerne blomstrer om foråret,
siger jeg til hende: "Kathleen, syrenerne er her."
Jeg dufter til blomsterne og fortæller hende, at jeg savner hende.
Og der skete noget meget underligt.
Efter de fandt den person, som havde myrdet Kathleen,
hvilket skete om efteråret,
blomstrede min syrenbusk, hvilket er meget usædvanligt.
Den blomstrer normalt kun om foråret.
Lad ikke den person, som begik den forfærdelige gerning,
være den person, alle husker.
Man skal huske de unge kvinder, der er døde.
Todd, tak for alt.
Det var en holdindsats. Tak.
-Kan vi tale med dig? -Ja.
Brenda har de jordiske rester.
Hun fik dem kremeret.
Hun vil give dig halvdelen af Aundrias jordiske rester.
Jeg kan ikke klare det her.
Jeg kan ikke klare det her nu.
Hvad gav hun mig? Den øverste halvdel eller den nederste?
Hvor vover hun!
Vi vil give dig dem i dag, hvis du vil acceptere dem.
Selvfølgelig vil jeg det.
Min lille pige er lige her. Lige her.
Hun ved, at monsteret er væk.
Gæt, hvad det her er.
-Nej. -Jo.
-Virkelig? -Halvdelen af hende.
"Jeg deler ligeligt med dig,
fordi du var hendes mor først."
"Jeg beder til, at Gud kan hjælpe dig med at finde fred. Brenda."
Det hakker hende bare endnu mere i stykker.
Det gør mig pissesur.
Tænk, at Brenda tog hendes lig og delte det op igen.
Jeg vil have al asken tilbage.
Så vil moderen i mig måske få fred.
Skulle hun stritte imod det?
Enhver dommer i verden ville sige:
"Du er heldig, du får noget, fordi hun deler det med dig."
Husk på, at hun smed hende bort.
Jeg er så vred. Helt vildt vred.
Jeg er lettet, men stadig vred.
Jeg troede, vreden ville forsvinde.
Brenda har den frækhed at kalde sig min datters mor.
Jeg ved ikke, om Alexis var venstrehåndet eller højrehåndet.
Jeg ved ikke, hvordan hendes stemme lød.
Jeg hørte aldrig hendes stemme. Hun kaldte mig aldrig mor.
Men jeg er hendes mor. Helt ind i knoglerne.
Jeg føler mig hjemsøgt af Alexis.
Hun er ikke helt væk.
Jeg er helt tæt på hendes ånd.
Jeg blev næsten til hende. En mere moden og vred version af hende.
Det var som at gå ind i en brand, og det forvandlede mig.
Det er en meget intens, varm, brænder-kødet-af-mig-ild,
som ingen kan se, som kun jeg kan mærke.
Men jeg tror, jeg skal igennem den.
Jeg må komme ud på den anden side af branden.
Brenda Bowman afviste at blive interviewet
og svarede ikke på anmodninger om kommentarer.
Dennis Bowman afsoner to livstidsdomme i et fængsel i Virginia.
Politiet mener, at det fulde omfang
af Dennis Bowmans forbrydelser måske aldrig vil komme for dagen.
Tekster af: Jesper Samson