‫גבירותיי ורבותיי, אנחנו נצא לרגע.‬
‫היי, גברת באומן.‬
‫אני לוטננט סקוויירס ממחלק רצח‬ ‫במשטרת נורפולק, וירג'יניה.‬
‫זה הבלש סמית'.‬
‫צר לי לפגוש אותך בנסיבות אלה.‬
‫אני יודע שזה טרגי מאוד, וקשה לך מאוד.‬
‫אני יכול לספר לך על הפשע‬ ‫שהוא מואשם בו בשלב זה.‬
‫זה היה ממש מזמן.‬
‫אני חושב שאני יכול להחזיר אותך‬ ‫למקום שבו זה קרה.‬
‫1980.‬
‫היינו נשואים תשע שנים.‬
‫נכון.‬
‫עכשיו אנחנו נשואים 47.‬
‫ובמשך 47 שנים, היית אישה מסורה מאוד,‬
‫נתת לו ליהנות מהספק.‬
‫אבל נראה לי שהוא בגד באמון הזה,‬
‫בנאמנות שהענקת לו.‬
‫ובגלל שאת אדם טוב‬
‫לעולם לא היית מדמיינת…‬
‫שהוא יכול לעשות משהו נורא כל כך.‬
‫יוגש נגדו כתב אישום בגין רצח ואונס.‬
‫כשגיליתי שאולי יש מישהי אחרת שהוא רצח,‬
‫זה היה ממש לא צפוי.‬
‫אבל לא מפתיע.‬
‫עוד לא הגיע תורי. עוד לא הגיע תורה של בתי.‬
‫אבל אני אגלה‬ ‫מה קרה בווירג'יניה לקת'לין דויל.‬
‫- אל תוך האש: הבת האובדת -‬
‫זו קת'לין על סירת המפרש שלנו.‬
‫היא אהבה להפליג.‬
‫היא הייתה ימאית טובה‬ ‫כי אביה היה ימאי,‬
‫והוא בנה סירת מפרש‬ ‫כשהיא הייתה ילדה קטנה.‬
‫היא הייתה עצמאית.‬
‫והיא הייתה אמיצה.‬
‫היא בהחלט רצתה לטייל הרבה.‬
‫היא פשוט החליטה‬ ‫שהיא רוצה לראות ולחוות כמה שיותר.‬
‫תודה לאל שהיא עשתה את כל זה.‬
‫היו לה חיים מלאים מאוד.‬
‫היא הייתה בת 25. מלאו לה 25 באפריל.‬
‫אמה של קת'לין, ברט, היא אחותי הגדולה,‬
‫אבל יש הפרש של רק שבע שנים‬ ‫ביני לבין קת'לין.‬
‫אז היינו קרובות מאוד.‬
‫וגדלנו כסוג של אחיות.‬
‫קת'לין הייתה יפה מאוד מבחינה פיזית.‬
‫שיער ערמוני ארוך ומבריק‬ ‫ועיניים ירוקות נוצצות‬
‫ועור הפנים האירי היפה הזה.‬
‫היא הייתה 1.49 מטר,‬
‫והיא תמיד הוסיפה, "ושלושה רבעים".‬
‫- כריסטין‬ ‫דודה של קת'לין דויל -‬
‫באמת היה לה צחוק נהדר.‬
‫היינו מצחקקות לעיתים קרובות ביחד.‬
‫הייתה לה הרבה כריזמה.‬
‫וזה היה חלק ממנה,‬ ‫אבל היה גם הצד השקט והחושב‬
‫שאפשר לה להיות כל כך טובה באקדמיה.‬
‫היא למדה בקולג' בוודסטוק, קונטיקט‬
‫כי היא רצתה להיות סופרת.‬
‫והיא סיימה לימודים בהצטיינות.‬
‫נשאר דף על השולחן שלה כשהיא מתה.‬
‫- נורפולק‬ ‫31 באוגוסט 80 -‬
‫"לא פעם תהיתי מה מניע סופרים לכתוב.‬
‫"איפשהו לאורך הדרך, גם אני פיתחתי את הדחף.‬
‫"אני יודעת שאני לא מוכנה למילה הכתובה.‬
‫"אני מרגישה שאני חייבת לחיות עוד הרבה שנים‬
‫"לפני שאכתוב משהו בעל ערך."‬
‫- חוסר ביטחון -‬
‫זה מה שהיא כתבה בשבוע שלפני מותה.‬
‫האמת שלא ידעתי איך היא מתה במשך 20 שנה‬
‫כי לא נתתי לאף אחד לספר לי, כי אם לא ידעתי‬
‫אז לא יכולתי לדמיין כלום.‬
‫קת'לין דויל גרה בבית "קייפ קוד" קטן‬ ‫בנורפולק, וירג'יניה.‬
‫זה היה בית קטן וחמוד באזור שקט בעיר.‬
‫משמאל לבית הייתה כנסייה מתודיסטית.‬
‫- פיל אוונס‬ ‫סגן פרקליט המדינה -‬
‫אז זה היה בית החלומות המושלם‬ ‫לזוג נשוי צעיר‬
‫בקהילה הצבאית.‬
‫קת'לין נישאה בדצמבר 1979.‬
‫בעלה, שהיה בצי ארצות הברית,‬ ‫גויס למשימה בקיץ לאחר מכן.‬
‫ובזמנו, היא הייתה לבד בבית עם החתלתול שלה.‬
‫בערב ה-9 בספטמבר, 1980,‬
‫אחת מחברותיה הטובות, ויוויאן,‬ ‫באה באותו לילה.‬
‫הן שתו כמה כוסות יין.‬
‫ויוויאן אמרה שהיא נשארה כמה שעות‬ ‫ועזבה בסביבות 21:30.‬
‫למחרת, ויוויאן התחילה לדאוג‬
‫כי היא לא הצליחה לתפוס את קת'לין.‬
‫ויוויאן שאלה את בעלה ג'ים‬ ‫אם הוא רוצה לקפוץ לבית של קת'לין.‬
‫אז כששוויוויאן דחפה קצת את דלת הכניסה,‬
‫היא הבינה שהיא בעצם פתוחה.‬
‫כשויוויאן נכנסה לבית,‬
‫היא הבחינה בשתי כוסות היין על שולחן הקפה‬
‫שעדיין היו שם מהלילה הקודם.‬
‫אז היא חשבה שזה מוזר.‬
‫אז היא הלכה מעבר לפינה,‬
‫היא פתחה את דלת חדר השינה של קת'לין‬
‫ומצאה אותה על הרצפה‬ ‫מתה בחדר השינה שלה.‬
‫ונפתחה חקירת רצח מאותו הרגע.‬
‫אביה טים התקשר.‬
‫והוא רק אמר, "קת'לין נהרגה".‬
‫אני זוכרת שנשענתי על הקיר וחשבתי,‬
‫"מי צורח? למה האדם הזה צורח?"‬
‫ואז הבנתי שזאת אני.‬
‫ופשוט לא יכולתי להפסיק.‬
‫יש לנו כאן אישה שנהרגה בביתה.‬
‫והיא הותקפה בדרך האכזרית ביותר.‬
‫זה היה מוגזם.‬
‫החדר היה הפוך.‬
‫המזרן נדחק מהמיטה‬
‫כאילו היה שם סוג של מאבק.‬
‫קת'לין שכבה על כיסוי המיטה על הרצפה.‬
‫היא הייתה ערומה.‬
‫הם גילו שהיא הותקפה מינית.‬
‫וסיבת המוות הייתה אספיקציה,‬
‫למעשה, חנק.‬
‫והיה לה סימן כווייה עגול על הלחי הימנית.‬
‫זה היה בקוטר שווה ערך לבדל של סיגר.‬
‫או בול עץ "לינקולן".‬
‫בולי עץ לינקולן היו צעצוע ילדות‬
‫שאיתם ילד יכול לבנות בקתות עץ,‬
‫אבל העובדה שלקת'לין לא היו ילדים‬ ‫הייתה עוד יותר מוזרה.‬
‫אז הפריטים האלה נמצאו‬ ‫בשירותים של קת'לין, בפח האשפה שלה.‬
‫החלק המעניין, בול העץ הזה חרוך בקצה.‬
‫וזה תואם את סימן הכווייה‬ ‫שהיה לקת'לין על הלחי.‬
‫אז ברור שזה מצייר תמונה‬ ‫של עבריין שהיה אלים מאוד.‬
‫היו יותר מדי דברים‬
‫שהרוצח חש בנוח לעשות באלימות כלפי קת'לין‬
‫מכדי לרמוז שזו הפעם הראשונה‬ ‫שהוא ביצע עבירה כזאת.‬
‫כשוויויאן ובעלה ג'ים מצאו את קת'לין‬
‫וניסו להתקשר למשטרה,‬
‫הם יכלו לשמוע את המוקדן,‬ ‫אבל המוקדן לא שמע אותם.‬
‫כשהמשטרה עשתה בדיקה פורנזית לטלפון,‬
‫הם הבינו שהפומית הוסרה.‬
‫זה בעצם משבית את התפקוד של הטלפון,‬
‫ומונע ממישהו לקרוא לעזרה.‬
‫אבל הסצנה מיד התחילה לתסכל את השוטרים‬
‫כי לא היה להם שום דבר‬ ‫שיאפשר להם להתחיל חפש‬
‫את האדם שתקף את קת'לין באכזריות.‬
‫חיפשנו נוכחות של טביעות אצבע‬ ‫שיהיה ניתן לזהות,‬
‫ולא היו.‬
‫טביעות האצבע היחידות שמצאנו‬ ‫היו מוויוויאן וקת'לין דויל,‬
‫בהתאם לעובדה שהן היו יחד‬ ‫ביום שלישי בערב.‬
‫היו כמה טביעות אצבע נסתרות‬ ‫שהיו מבעלה של קת'לין.‬
‫הוא היה מוצב באמצע האוקיינוס ההודי‬ ‫על נושאת מטוסים,‬
‫אז המשטרה ידעה איפה הוא היה.‬
‫המשטרה נאלצה להתמקד בגברים‬
‫שלא גויסו עם בעלה של קת'לין.‬
‫והם התמקדו בשכנים.‬
‫אז ברגע שהם יכלו לשלול את האנשים האלה,‬
‫לא היו להם גישה או ידע‬
‫על עוד פרטים שניתן להמשיך לחקור.‬
‫התיק בעצם נותר פתוח במשך 40 שנה.‬
‫החיים שלי התהפכו עכשיו.‬
‫כן.‬
‫הרושם שלי, מה שהניסיון שלי אומר לי,‬
‫זה שבעלך עשה הרבה דברים רעים במשך זמן רב.‬
‫הוא חופשי ופוגע באנשים,‬
‫אונס אנשים,‬
‫והורג אנשים.‬
‫וזה נורא, והלוואי שלא הייתי‬ ‫צריך לדבר איתך על זה.‬
‫אבל הוא עשה דבר אכזרי מאוד.‬
‫ואני רוצה שתחשבי‬ ‫על איך הוא בגד בך ובמשפחה שלך.‬
‫אני לא יכולה לשאת יותר.‬
‫בסדר. אני מבין.‬
‫שמעתי אותה למטה. עצרת את אשתי?‬
‫היא כאן.‬
‫הבאת את כל זה על המשפחה שלך.‬
‫לא הבאתי כלום על המשפחה שלי.‬
‫כן, אתה כן.‬ ‫-אני לא.‬
‫מפלצת.‬
‫מפלצת מוחלטת.‬
‫אבל באומן הובל לטבח.‬
‫עכשיו האמת תצא לאור.‬
‫קאת'י התקשרה. היא אמרה, "הם תפסו אותו!"‬
‫- סו אנגוויילר‬ ‫קרובת משפחה של אונדריה -‬
‫"עוצרים אותו עכשיו."‬ ‫ואני חושבת, "רק רגע, מה קורה?"‬
‫ואז התקשרתי לברנדה.‬
‫היא הייתה נסערת ואמרה,‬
‫"אנחנו שוכרים עורך דין.‬
‫"הוא לא עשה כלום.‬ ‫הם תפסו את הבחור הלא נכון.‬
‫"כן, הם עוצרים אותו‬ ‫על משהו שקרה בווירג'יניה.‬
‫"הוא לא… הוא אפילו לא היה שם."‬
‫היא אמרה לי שהם גרו במישיגן‬ ‫בזמן שקת'לין נרצחה.‬
‫אז זה לא היה דניס.‬
‫- נורפולק, וירג'יניה -‬
‫המשפחה של קת'לין נהיית מעורבת מאוד בתיק.‬
‫אביה, קפטן אובריאן היה בצי ארצות הברית.‬
‫קפטן אובריאן,‬ ‫בדומה מאוד לאם הביולוגית של אונדריה,‬
‫התאמץ מאוד לגרום למשטרה לחקור.‬
‫לעשות משהו באמת. לא סתם מס שפתיים.‬
‫טים הרגיש שחייבים לעשות משהו.‬ ‫חייבים לפעול.‬
‫הוא ניסה להבין מי יכול להיות האדם שפגע בה.‬
‫בעוד שאחותי, אמא של קת'לין ואני,‬
‫היה לנו קשה אפילו לקום מהמיטה בבוקר.‬
‫העולם כבר לא הרגיש בטוח.‬
‫אחותי לקחה את החתלתול של קת'לין.‬
‫הוא היה איתה כשהיא מתה.‬
‫היא אמרה לעתים קרובות,‬ ‫"אם הוא היה יכול לדבר…"‬
‫הוא היה איתה עד שהוא היה חולה מאוד.‬
‫אז לקחנו אותו לווטרינר,‬ ‫והוא מת בזרועותיהם בדרך.‬
‫ולא היה ניתן לנחם אותה.‬
‫טים אמר לי, "אחותך מרגישה‬ ‫שהיא מאבדת את הבת שלה שוב".‬
‫למרות שאני יודעת‬ ‫שהוא חווה את אותם הטראומה והעצב,‬
‫לטים אולי קשה יותר לדבר על הדברים האלה.‬
‫אז טים החליט לפעול.‬
‫הוא היה זקוק לתשובות.‬
‫הוא היה זקוק לצדק.‬
‫הוא המשיך לדחוף את החקירה‬ ‫עד שהוא נפטר ב-2016.‬
‫המשטרה, לצערי לא מצאה תשובות.‬
‫אני מרחמת עליו מאוד.‬
‫מסכן. אני מקווה שהם יחד.‬
‫הוא ואני היינו מחוברים כמו נשמות תאומות.‬
‫אחרי שטים מת, פניתי למשטרה בנורפולק.‬
‫המשפחה רצתה לוודא שהם ידעו‬
‫שלמרות שהוא כבר לא היה כאן‬
‫רצינו להמשיך ולוודא שהחקירה תיפתר.‬
‫אבל נותרנו ללא תשובות.‬
‫זה היה תסכול גדול עבורי‬
‫כי אנחנו זקוקים להתקדמות במדע‬
‫כדי לנסות לקדם את מציאת הרוצח של בתו.‬
‫עברתי ליחידת התיקים הפתוחים באוגוסט 2018.‬
‫התחלתי לעבור על התיק של קת'לין.‬
‫וגיליתי שהיו שתי דגימות דנ"א‬ ‫שהפושע הותיר אחריו.‬
‫נוזל זרע על כיסוי המיטה‬ ‫ונוזל זרע מערכת האונס.‬
‫והדנ"א על כיסוי המיטה השתמר לאורך השנים.‬
‫גנאלוגיה גנטית‬ ‫היא ההתקדמות הגדולה שהתרחשה.‬
‫בדיקות גנטיות הפכו לכלי מהנה‬ ‫לגילוי העץ המשפחתי,‬
‫אבל המדע הזה היה יכול להועיל‬ ‫גם לעבודת דנ"א פורנזית.‬
‫אז עם ההתפתחויות החדשות האלה,‬
‫כיסוי המיטה הוגש‬ ‫למעבדת המדינה לבדיקת דנ"א,‬
‫והמעבדה פיתחה פרופיל דנ"א גברי של העבריין.‬
‫השאלה הייתה, "מי הבחור הזה?"‬
‫בעזרת גנאלוגיה גנטית,‬ ‫המעבדה הניבה בסופו של דבר 31 שמות.‬
‫אלה אנשים שיכלו להיות החשוד הפוטנציאלי,‬
‫או שייתכן שהם בני משפחה של החשוד.‬
‫אז מה שהייתי צריך לעשות‬ ‫היה לנסות לאתר את כל 31 האנשים האלה.‬
‫וללכת למדינות שונות.‬
‫ולבדוק אם האדם היה מוכן לעשות את זה,‬
‫לתת דגימה של הדנ"א שלו עם דגימת רוק,‬
‫כדי שנוכל למצוא את העבריין.‬
‫חשבתי לעצמי, "טוב, בסדר".‬ ‫אני לא יודע מה לעזאזל אני עושה.‬
‫נכון? איך אני אעשה את זה?‬
‫באותו השבוע הראשון בנובמבר 2019,‬
‫אזור נורפולק היה האתר‬
‫של ישיבת איגוד חוקרי הרצח האזורית.‬
‫אז הבלש סמית' הלך לכנס הזה ממשטרת נורפולק.‬
‫אז בכנס המשכתי לעבור על רשימת 31 השמות.‬
‫בסוף הרשימה היה דניס באומן.‬
‫כשעשיתי חיפוש על דניס באומן,‬ ‫מספר דגלים אדומים קפצו.‬
‫חשבתי, הבחור הזה חשוד‬
‫בהיעלמות של בתו המאומצת מ-89'.‬
‫והייתה עוד כתבה על תקיפה במישיגן ב-1980.‬
‫אני חושב שהוא הואשם בניסיון לרצח.‬
‫חשבתי, "זו עבירה די רצינית".‬
‫ואז בוועידת התיקים הפתוחים בווירג'יניה,‬
‫פגשתי מישהו ממישיגן.‬
‫ובמקרה, זה היה בריאן פולר.‬
‫אמרתי, "תראה, זה מי שאני.‬ ‫זה מה שאני עושה."‬
‫אמרתי, "עשיתי כמה חיפושים. הבחור הזה צץ.‬
‫"עבריין במישיגן."‬
‫הוא אמר, "כן, מה שמו של הבחור?"‬ ‫אמרתי, "דניס לי באומן".‬
‫הוא אמר, "אני מכיר את דניס.‬
‫"אני מכיר את המשפחה שלו,‬ ‫וזה כנראה הבחור שאתה מחפש".‬
‫הייתי המום.‬
‫- דניס באומן‬ ‫המילטון, מישיגן -‬
‫לא רק שזה היה אירוני שזה השם שהוא הביא לי,‬
‫אבל שהייתי שם והשתתפתי בכנס הזה‬
‫ושהייתי מעורב בחקירה של אונדריה באומן.‬
‫ותשמעו, אין לי מזל טוב. בסדר?‬
‫אם יש סופת רעמים ועננים אפורים,‬ ‫אני אהיה במרכז,‬
‫אבל זה היה מזל מוחלט‬ ‫שפגשתי את בריאן פולר בכנס ההוא.‬
‫ומאותה נקודה, בשאר הכנס,‬
‫הבלש סמית' ואני‬
‫דנו באסטרטגיה ואיך נתקדם.‬
‫הדבר הראשון שהייתי צריך לעשות‬ ‫היה להוכיח או להפריך את העובדה‬
‫שהאיש הזה היה בנורפולק, וירג'יניה ב-1980.‬
‫כשקראתי עוד על התיק האחר שהוא נעצר בגללו,‬
‫גיליתי שדניס ניסה לקחת אותה לאזור מבודד‬
‫וירה לכיוונה פעמיים.‬
‫השופט ברישומי בית המשפט‬ ‫אמר שדניס באומן הוא סכנה לנשים.‬
‫והעבירה הזאת קרתה במאי 1980 במישיגן.‬
‫הרצח של קת'לין היה בספטמבר 1980 בנורפולק.‬
‫והוא היה במרחק 950 ק"מ ממישיגן.‬
‫אז אני בטוח שלא ישחררו‬ ‫את הבחור הזה מהכלא על עבירה רצינית.‬
‫אין סיכוי שאותו העבריין‬ ‫יהיה אחראי לקת'לין.‬
‫אבל אז הצלחתי להשיג תמליל של בית המשפט‬
‫ממעצרו של דניס לי באומן ב-1980.‬
‫"כבודו, הלקוח שלי לא כאן.‬
‫"הוא חבר בצי ארצות הברית‬
‫"והוא נסע לשבועיים של מחנה קיץ נדרש‬
‫"בנורפולק, וירג'יניה."‬
‫- נורפולק, וירג'יניה -‬
‫- 16 בספטמבר, 1980 -‬
‫הוא מתוארך ל-16 בספטמבר, 1980.‬
‫דניס היה בנורפולק, וירג'יניה‬ ‫כשקת'לין נרצחה.‬
‫בשלב הזה ידעתי שזה הוא.‬
‫הייתי צריך לקבל ממנו דגימה‬ ‫כדי לעשות השוואת דנ"א.‬
‫- הבלש הטוב בעולם -‬
‫- אלגן -‬
‫דניס וברנדה היו מתוסכלים‬
‫מהדברים שקאת'י אמרה עליהם.‬
‫היא מתקשרת אלינו ארבע פעמים בלילה,‬
‫ב-12, אחת לפנות בוקר ואומרת,‬
‫"אנחנו נתפוס אותך. אתה רצחת אותה."‬
‫אבל זה ישמור על קו תקשורת פתוח‬
‫כדי לגרום למשפחת באומן להגיע‬ ‫כדי לדון בחששות שלהם לגבי קאת'י.‬
‫זה בדיוק כמו המערב הפרוע.‬
‫פשוט הובלתי את העדר פנימה.‬
‫דניס וברנדה באו למשרד השריף.‬
‫הצענו לכולם משהו לשתות‬ ‫במהלך הפגישה שלנו איתם.‬
‫מר באומן שתה כל העת.‬
‫שנה וחצי של הטרדה‬ ‫על ידי איזו גברת משוגעת‬
‫שקוראת לנו רוצחים‬ ‫ומפיצה שמועות בכל מחוז אלגן.‬
‫קאת'י שמעה משהו שעוות,‬
‫והיא ממשיכה לעוות את זה.‬
‫ואז זה חוזר לשקרים של אונדריה על…‬
‫"אבא שלי עשה את זה.‬ ‫אמא שלי עשתה את זה. בלה, בלה, בלה."‬
‫עד היום, עם כל זה, אני לא סובלת שקרנים.‬
‫הטרדתי אותם קשות‬ ‫שהם היו כל כך נואשים‬
‫שרדפתי אחריהם ישר אל זרועות המשטרה.‬
‫ודניס באומן בעל הידע הפלילי‬ ‫לקח את הכוס ושתה ממנה.‬
‫והוריד אותה והוורדינק אמר, "תודה רבה".‬
‫בדקנו את הדנ"א שלו וקיבלנו את התוצאות.‬
‫לפי הדוח, הדנ"א על כיסוי המיטה,‬
‫הוא 100 אחוז הדנ"א של דניס באומן.‬
‫אנחנו בדרך לכלא.‬
‫אני אגיע כדי לנסות לדבר עם דניס באומן.‬
‫דניס הוא טיפוס מוזר לפעמים,‬
‫והכול תלוי באיזה מצב רוח הוא היום‬
‫אם הוא ידבר איתי או לא.‬
‫היי, דניס.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫ג'ון.‬
‫רציתי להסיר את המילה "בלש" מהתואר שלי.‬ ‫לא נכנסתי עם תג.‬
‫רציתי שהוא ידע שאני ג'ון סמית'.‬
‫אני לא הבלש סמית'. אני ג'ון סמית'.‬
‫רציתי לשאול אם אתה רוצה משהו לאכול.‬
‫לא.‬
‫הייתי שם כשהוא לא רצה‬ ‫לאכול את האוכל שלהם כדי לומר,‬
‫"אני יכול להביא לך משהו?"‬
‫והוא היה מאוד ספציפי בבקשה שלו.‬
‫קפה שחור, שקדים, ללא מלח.‬
‫הוא רצה להיות זה שישלוט‬ ‫בטון ובקצב של הריאיון‬
‫בעזרת הטקטיקה והמשחקים שהוא היה משחק.‬
‫היה קצת משחק של חתול ועכבר.‬
‫היי, דניס, אתה רוצה להיות בשליטה?‬ ‫אתה הקפטן של הספינה שלך.‬
‫הוא אפילו לא כאן.‬
‫לא, הוא הוריד לי את האזיקים‬ ‫וסגר את הדלת ויצא.‬
‫הוא קנה לי סטארבקס, קלייה כהה.‬
‫אני שותה את זה ברגע זה.‬
‫הוא אמר שנוכל לדבר‬ ‫בזמן שאשתה את הקפה שלי.‬
‫הוא היה ממש נחמד, מותק.‬
‫המטרה הסופית הייתה וידוי.‬
‫אני רוצה לדעת מה עשית‬ ‫בנורפולק, וירג'יניה בספטמבר 1980.‬
‫אבל כדי להגיע לנקודה הזאת‬
‫התרכזנו ב"אני כאן כדי לעזור לך כמה שאוכל.‬
‫"אני כאן כדי להיות אוזן קשבת.‬
‫"וזה לא חייב להיות על החקירה.‬
‫"אנחנו יכולים לדבר על כל דבר."‬
‫ופשוט נתתי לו לדבר.‬
‫כלומר, במשך שעות על גבי שעות.‬
‫איך הברכיים שלך? אני זוכר…‬
‫בסדר. הגב שלי הורג אותי.‬
‫הגב הורג אותך?‬
‫אספתי כלי נשק עם להבים מאז שהייתי בן 12.‬
‫כן.‬ ‫-יש לי 115, בסדר?‬
‫אף פעם בחיי לא שמעתי‬ ‫את אמא שלי אומרת, "אני אוהבת אותך".‬
‫והדבר האחרון שאבא שלי אמר לי היה,‬
‫"לאמא שלך יש לב זהב. קשה וקר."‬
‫הצלחתי לבנות את הקשר הזה איתו‬ ‫כך שבסופו של דבר הוא יחשוב,‬
‫"היי, הבחור הזה מבין אותי.‬
‫"הבחור הזה מבין‬ ‫למה עשיתי את הדברים שעשיתי."‬
‫ואז דניס סוף סוף דיבר איתי על המקרה.‬
‫הלכתי לשבועיים של מילואים.‬
‫והייתי שם בערך שבוע וחצי.‬
‫אני במרחק 960 ק"מ מכל מי שאני מכיר.‬
‫אני לחוץ בטירוף.‬
‫אז אחרי שבוע וחצי בערך,‬ ‫אמרתי, "שיזדיינו.‬
‫"אני חייב לרדת מהספינה הזאת."‬
‫יצאתי החוצה והסתובבתי.‬
‫ונכנסתי לבר קטן.‬
‫והתיישבתי, והזמנתי בורבון כפול וקולה.‬
‫טוב, השתכרתי בטירוף.‬ ‫הייתי ממש שיכור מת.‬
‫- רחוב גרנבי -‬
‫היה חשוך.‬
‫לא ידעתי איפה אני.‬
‫והלכתי ברחוב.‬
‫וחלפתי על פני איזה בית.‬
‫כל האורות כבויים.‬
‫אין מכונית בחניה.‬
‫וחשבתי, "מעניין אם יש להם‬ ‫כסף מזומן איפשהו".‬
‫אז הלכתי לחלק האחורי של הבית.‬
‫וניגשתי לחלון.‬
‫ולחלון היה וו ותפס כדי לנעול אותו.‬
‫אז הוצאתי אולר.‬
‫פתחתי את החלון.‬
‫כמעט נפלתי לתוך הבית. הייתי שיכור.‬
‫כלומר, הייתי פשוט שיכור.‬
‫נכנסתי לבית,‬ ‫וזה הסלון.‬
‫אני מחפש כסף. בסדר?‬
‫הלכתי למטבח.‬
‫והסתכלתי בצנצנת העוגיות.‬
‫שום דבר.‬
‫הייתה דלת נוספת.‬
‫אבל כשפתחתי את הדלת,‬
‫היא התיישבה והתחילה לצרוח,‬ ‫וכיסיתי את פיה ביד שמאל.‬
‫וניסיתי לדחוף אותה חזרה למטה‬ ‫עם יד ימין.‬
‫האולר הקטן עדיין היה ביד שלי.‬
‫כן.‬
‫וכשניסיתי לדחוף אותה חזרה למטה,‬ ‫היא תפסה את היד הזאת.‬
‫וזה נכנס ישר לשם.‬
‫אז כשהוא אומר לי את זה‬ ‫ומתאר את זה,‬
‫הוא גם עושה את התנועה הזאת‬
‫כדי שזה ייראה שזו אשמתה.‬
‫היא זו שדחפה אותו לפגוע בה.‬
‫כשהתחלתי להירגע,‬
‫היא עדיין שכבה על המיטה, והיא זזה.‬
‫ואמרתי "גברת, אני הולך".‬
‫ויצאתי מהדלת הראשית.‬
‫והוא פשוט מתעלם לגמרי‬ ‫מכל שאר הפרטים המרכזיים‬
‫אבל זוכר מתי הוא עזב ושהיא ישבה‬
‫והוא אמר, "גברת, אני הולך".‬
‫ומאותו רגע ידעתי‬ ‫שהוא מניח את הבסיס‬
‫כדי למזער את כל מה שהוא עשה באותו לילה.‬
‫תן לי לשאול אותך, דניס.‬
‫האם תוכל לבטא במילים ולתאר‬
‫מה הרגשת באותו רגע?‬
‫זה כדי…‬
‫להאניש את הרגשות שלך.‬
‫זה היה שד.‬
‫ספר לי על השד הזה.‬
‫אז הוא שינה לגמרי‬ ‫את הקול שלו, ההתנהגות שלו.‬
‫הוא התחיל לדבר ברכות, כמעט כמו אחוז דיבוק.‬
‫ואז הוא מתחיל לצייר את השד על הנייר.‬
‫הנה דניס.‬
‫והשד היה פעם ממש כאן בחזית. כן?‬
‫אז בזמן שהוא מדבר, המעגל גדל יותר ויותר.‬
‫והיה לו זקן מחודד וקרניים וטפרים.‬
‫בסדר.‬
‫השד כאן.‬
‫והוא עדיין מנסה לצאת.‬
‫אבל אני לא אתן לו.‬
‫כלומר, הוא היה שונה לגמרי‬ ‫כשהוא דיבר על השד הזה.‬
‫אז זה היה זמן טוב להתעמת איתו‬ ‫בנוגע לבעיות הברורות.‬
‫אתה זוכר ששכבת איתה?‬ ‫-לא.‬
‫זה העניין, דניס. אנחנו חייבים…‬ ‫-אני לא רואה את זה. אני…‬
‫אני מסתכל. בסדר? אני מסתכל.‬
‫או שאתה מכחיש…‬ ‫-לא, אני לא.‬
‫לא, אני לא מכחיש. אני רק מסתכל. ו…‬
‫אתה רואה אותה יושבת…‬ ‫-אני רואה את הבטן שלה.‬
‫בסדר.‬
‫כשאני מכניס את הסכין…‬
‫אז ברור שהיא לא הייתה לבושה.‬
‫לא, היא הייתה לבושה.‬
‫אז כנראה שהיא לא הייתה לבושה כאן‬ ‫אם ראית את הבטן שלה.‬
‫אתה כיסחת את הבחורה הזאת.‬
‫לא!‬
‫כיסחת את הבחורה הזאת.‬
‫ודקרת את הבחורה הזאת.‬
‫אני לא. דקרתי אותה רק פעם אחת. פעם…‬
‫איך אתה יודע?‬
‫פעם אחת!‬ ‫-אם היית כל כך שיכור…‬
‫כשאני… כי אני עדיין רואה את זה בראשי.‬
‫אבל אתה לא רואה שום דבר אחר…‬ ‫-לא, אני לא יכול.‬
‫אז אתה לא יודע.‬
‫קת'לין נדקרה בחזה.‬
‫גם בגב.‬
‫ידיה היו קשורות מאחורי גבה עם חבל.‬
‫כבל חשמל היה קשור סביב צווארה.‬
‫הפה שלה היה חסום.‬
‫היו מספר חבורות על גופה‬
‫מהראש עד לאזור הבטן.‬
‫אחרי ששמע את זה, הוא השתנה לגמרי.‬
‫הוא לא הסתכל עליי.‬ ‫הוא לא רצה לדבר איתי יותר.‬
‫הוא לא הסכים לשבת מולי.‬
‫וזה לא היה אופייני לו.‬
‫מאוד ילדותי במובן מסוים.‬
‫אני לא עשיתי את זה.‬
‫תחשוב על זה,‬ ‫ואני אחזיר אותך לכלא, בסדר?‬
‫אני לא עשיתי את זה.‬
‫תן לי כמה דקות, דניס.‬
‫אני לא…‬
‫אני לא עשיתי את זה.‬
‫שוב עשיתי את זה.‬
‫בנקודה הזאת,‬ ‫הייתי מרוצה ממה שקיבלתי ממנו‬
‫כי ידעתי שיהיה לו קשה‬
‫להתגבר על ההודאה בבית המשפט.‬
‫אני לא עשיתי את זה.‬
‫אתה מוכן לחזור?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫אתה בסדר?‬
‫לא.‬
‫עכשיו שאת יודעת‬ ‫שדני ביצע רצח בווירג'יניה,‬
‫יש לך חששות לגבי אונדריה?‬
‫אני לא יודעת למה להאמין כרגע. באמת שלא.‬
‫את מאמינה לנו‬ ‫כשאנחנו אומרים לך שהוא עשה את זה?‬
‫או שאת עדיין מקווה שהוא לא עשה את זה?‬
‫תמיד יש תקווה.‬
‫תמיד יש תקווה שאונדריה לא מתה.‬
‫אני יודע.‬
‫העבר הפלילי הידוע של דניס באומן‬
‫והעובדה שבתו נעדרת‬ ‫והוא זה שדיווח עליה כנעדרת.‬
‫הוא בהחלט בראש הרשימה בתור חשוד.‬
‫בנוסף אליו,‬
‫האישה שגרה איתו‬
‫במשך 30 השנים האלה שאונדריה נעדרת.‬
‫השאלה היא אם יש משהו שצריך לדעת,‬
‫האם היא יודעת את זה?‬
‫חלק משמעותי של הסיפור הזה עוסק בברנדה.‬
‫שלום, זוהי שיחת גוביינא מ…‬
‫דניס באומן.‬
‫לקבלת השיחה, נא להקיש אחת.‬
‫היי, קיבלת משהו היום?‬
‫לא היית צריך.‬
‫גרמת לי לבכות.‬
‫בכיתי כשהזמנתי אותם.‬
‫חבל ההצלה היחיד שלו‬ ‫למישהו בעולם הייתה ברנדה.‬
‫אין לו אף אחד אחר.‬
‫היינו צריכים לעשות משהו‬ ‫כשיצאת בפעם הראשונה.‬
‫היינו צריכים ללכת לייעוץ.‬
‫היינו צריכים למצוא פתרון לכול.‬
‫היא הייתה אישה מסורה ועמדה לצדו והאמינה‬
‫שהוא יכול להשתפר והוא ישתפר.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫למרות שלפעמים אני חושבת שאתה ארור.‬
‫אני לא מאשים אותך בכלל, מתוקה.‬ ‫אני צריך להיות בבית. אני לא.‬
‫עקבנו אחרי שיחות הטלפון שלהם.‬
‫התברר שהוא עדיין רצה את חסותה.‬
‫הוא עדיין אהב אותה.‬ ‫הוא קיווה שברנדה עדיין אוהבת אותו.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫לפני 40 שנה, היית צריך לחשוב על זה.‬
‫אבל לפני 40 שנה, יצאתי מדעתי.‬
‫הלוואי שלא היית נוסע‬ ‫לווירג'יניה לפני 40 שנה.‬
‫כן, גם אני.‬
‫אני פשוט המומה מזה.‬
‫איזה מין בן אדם…‬ ‫איזו מין אישה תישאר עם דבר כזה?‬
‫לחשוב על ברנדה מטריף אותי‬ ‫יותר מלחשוב על דניס.‬
‫אני מאשימה אותה באותה המידה. באמת.‬
‫היה לה הרבה זמן לחשוב על זה,‬
‫ולא היה לה אכפת מאף אחד פרט מעצמה ומדניס.‬
‫אז היא ראויה לזעם שלי.‬
‫את לא רוצה להאמין‬ ‫שזה האדם שהתחתנת איתו ושאת אוהבת‬
‫ורוצה לבלות את שארית חייך איתו.‬
‫אבל כשיש לך הוכחה‬ ‫שהוא עשה את הדברים האלה,‬
‫איך את יכולה פשוט לא להקשיב?‬
‫- משטרת המדינה -‬
‫למרות שדניס נעצר על רצח אכזרי‬
‫שהתרחש בווירג'יניה,‬
‫המטרה שלנו במישיגן‬ ‫היא עדיין למצוא את אונדריה.‬
‫ידענו שדניס רצה להישאר במישיגן.‬
‫ידענו שהוא יוסגר לווירג'יניה.‬
‫אז חשבנו על התוכנית, עם התחבולה.‬
‫אתה יודע, ביקור באופן אישי‬ ‫יהיה בלתי אפשרי בווירג'יניה.‬
‫אני יודע.‬
‫סו שאלה אם אני אארוז את החפצים‬ ‫ואעבור לגור בווירג'יניה לזמן מה.‬
‫אמרתי, "לא, אני לא יכולה".‬ ‫-לא.‬
‫ברנדה נמצאת כאן במישיגן.‬
‫אז אם הוא יודע‬ ‫שהוא הולך לבלות את שארית חייו בכלא,‬
‫איפה הוא היה מעדיף לבלות את הזמן הזה?‬
‫ואנחנו משערים‬ ‫שהוא היה מעדיף להיות במישיגן,‬
‫כדי שברנדה תוכל לנסוע לבקר אותו.‬
‫החלטנו להציע הצעה טנטטיבית לדניס באומן‬
‫שאם הוא יסכים להגיד את האמת על אונדריה,‬
‫אז נשקול לאפשר לו להישאר במישיגן.‬
‫זה מה שאני יכול לעשות‬
‫וכבר קיבלתי רשות לעשות,‬
‫אם אני אדע איפה אונדריה,‬
‫ואם אוכל למצוא את אונדריה,‬
‫ואוכל לספק סגירת מעגל לברנדה ולך,‬
‫אז אני אוכל להשאיר אותך כאן במישיגן.‬
‫אני אוכל להשאיר אותך קרוב לברנדה ולוונסה.‬
‫אבל אין לי מה לעשות בקשר לזה.‬
‫הוא היה קשה. הוא היה עקשן‬ ‫כי הייתה לו קבוצת תמיכה לצידו.‬
‫ברנדה באומן תמכה בו. הבת שלו תמכה בו.‬
‫יהיה נחמד להשאיר אותך במדינה,‬
‫אבל אתה לא תודה במשהו שלא עשית.‬
‫אני כל הזמן אומר להם את זה.‬
‫והוא אומר, "טוב, אתה יודע,‬ ‫תאונות קורות או…"‬
‫אמרתי לו אתמול,‬ ‫"לא הורגים משפחה. לא עושים את זה".‬
‫"אמרתי, "אפשר לכעוס עליהם.‬ ‫אפשר לצעוק עליהם.‬
‫"לפעמים רבים. אבל לא הורגים אותם."‬
‫והם אמרו, "טוב, אתה לא אמור‬ ‫להרוג אף אחד". אלוהים.‬
‫אין להם מושג מהי משפחה אמיתית, אני חושב.‬
‫אה! הם חפרו בורות ענקיים‬ ‫בכל האזור של שאדו.‬
‫כן, אז בסדר.‬ ‫אז הם חפרו את החצר האחורית?‬
‫בכל רחבי החצר האחורית.‬
‫אלוהים.‬
‫אני לא יודע מה הם מחפשים. באמת שלא.‬
‫כשמשטרת נורפולק הגיעה לעצור את מר באומן‬
‫על הרצח של קת'לין דויל,‬
‫עזרנו להם עם החיפוש בנכס‬
‫עם רדאר חודר קרקע וכלבי גישוש גוויות.‬
‫חיפשנו ראיות בתיק של קת'לין דויל,‬
‫אבל גם חיפשנו שאריות‬ ‫או שרידים של אונדריה בשטחו.‬
‫זו הרגשה ממש מוזרה שקשה לי לתאר,‬
‫עצב ובחילה,‬
‫"אתה מתכוון שעדיין לא הוצאת אותה מהאדמה?"‬
‫הייתי בטוחה בעצמי.‬
‫הייתי בטוחה שהם ימצאו‬ ‫מה שאמרתי להם שהם ימצאו.‬
‫אבל זה לא צלח. לא מצאנו כלום.‬
‫הפעלנו לחץ על דניס בקשר לאונדריה.‬
‫אני לא יודע איפה הבת שלי.‬
‫אני כל הזמן אומר לך את זה, ואתה חוזר ל…‬
‫"אתה יודע, אולי הייתה תאונה,‬
‫"או שאולי איבדת את העשתונות או…"‬
‫אתה לא מאבד את העשתונות‬ ‫עם הילדה שלך והורג אותה.‬
‫פשוט לא!‬
‫הוא נאלץ להמציא סיפורים.‬
‫אז ידעתי שבשלב מסוים‬
‫הוא יתחיל להתמקח על אלקסיס.‬
‫- חדר ראיונות 3 -‬
‫ופתאום דניס הביע רצון להיפגש עם ברנדה.‬
‫וזו בקשה מאוד מיוחדת,‬
‫אז קיבלנו אישור ממשרד השריף‬
‫לקיים פגישה בין דניס וברנדה‬
‫בפיקוח שלי ושל הבלש הוורדינק.‬
‫כשדניס הובא חזרה לחדר הראיונות,‬
‫פגשתי אותו במסדרון.‬
‫והדבר הראשון שהוא אמר היה,‬ ‫"אני מקווה שהמצלמות שלך פועלות".‬
‫היי.‬ ‫-שבי כאן, ברנדה.‬
‫היי, ברנדה. שבי.‬
‫זה מיוחד. הם לא עושים את זה.‬
‫והסיבה היחידה שהם עשו את זה…‬
‫מותק, עשיתי כמה דברים‬ ‫שאני ממש מתבייש בהם.‬
‫בחיי.‬
‫אונדריה מתה.‬
‫היא מתה מההתחלה.‬
‫חזרתי הביתה באותו יום עם התינוקת,‬ ‫והתינוקת ישנה.‬
‫ולקחתי את התינוקת לסלון‬ ‫והשכבתי אותה על הספה.‬
‫ועליתי במעלה המדרגות.‬
‫אונדריה יצאה מחדר השינה שלנו.‬
‫ואמרתי, "מה את עושה?"‬ ‫והיא אמרה שהיא עוזבת.‬
‫התחלנו להתווכח.‬
‫ואמרתי, "לא את לא עוזבת.‬ ‫את לא הולכת לשום מקום".‬
‫והיא אמרה, "טוב, אני פשוט…‬
‫"אגיד שוב ליועצים שהתעללת בי."‬
‫ואמרתי, "לא, את לא". והכיתי אותה.‬
‫והיא נפלה לאחור במורד המדרגות.‬
‫לא! לא עשית את זה!‬
‫אל תודה במשהו שלא עשית!‬
‫זה כואב, מותק.‬
‫רצתי במדרגות.‬
‫ובדקתי, ולא היה לה דופק.‬
‫והיא לא נשמה.‬
‫והיה לה…‬
‫זה פשוט לא הרגיש נכון, הצוואר שלה.‬ ‫הצוואר שלה היה במצב רע.‬
‫והראש שלה התהפך,‬
‫והיא פשוט בהתה,‬ ‫כמו עיני בובה שמביטות לשום מקום.‬
‫היא מתה.‬
‫לא יכולתי לאבד אותך.‬
‫ואת ונסה. היא הייתה רק בת 14 חודשים.‬
‫ולא ידעתי מה לעשות.‬
‫כי ידעתי שאם אתקשר ואגיד להם משהו,‬
‫הם יחזירו אותי לכלא.‬
‫עטפתי אותה בשמיכה‬
‫והוצאתי אותה והחבאתי את הגופה שלה במחסן.‬
‫והתקשרתי למשטרה ואמרתי שהיא נעדרת.‬
‫היא שכבה שם כמה ימים.‬
‫ומצאתי חבית קרטון.‬
‫וניסיתי לתקוע את הגופה שלה בחבית.‬
‫היא לא נכנסה.‬
‫מותק, כדי שהיא תיכנס,‬ ‫נאלצתי לחתוך לה את הרגליים.‬
‫ואז, אחרי יום או יומיים,‬
‫כשהשכנים הוציאו את פחי האשפה שלהם,‬
‫גלגלתי את החבית והצבתי אותה לידם.‬
‫ולמחרת בבוקר היא כבר לא הייתה שם.‬
‫שלושים ומשהו שנה.‬
‫כן.‬
‫שלושים ואחת שנים.‬
‫כל עוד לא סיפרתי לך… הייתה לך תקווה.‬
‫סליחה שהולכתי אותך שולל.‬
‫ואני מבינה ממה פחדת.‬
‫אבל זו הייתה הבת שלנו.‬ ‫היית צריך להתקשר לעזרה.‬
‫הגנתי עליך מול קאת'י.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אני יודע.‬
‫אלוהים.‬
‫אני לא יכולה אפילו לחשוב‬ ‫על מה שהוא עשה לבת שלי.‬
‫כלומר, המציאות של זה די קשוחה.‬
‫אבל הסיפור שלו, הכול בולשיט.‬ ‫כל מה שהוא אמר זה בולשיט.‬
‫אני לא מאמינה‬ ‫שהילדה בת ה-14 הזו נפלה במדרגות.‬
‫האשמה הייתה שלה יותר ויותר.‬
‫לא שמעתי שדבר מזה היה באשמתו.‬
‫אם כבר, הוא זרק את הבת שלי במורד המדרגות.‬
‫הוא ביתר אותה. ביתור.‬
‫אני אגיד לך מה, הוא פחדן מזוין.‬
‫זה מה שפחדן היה עושה.‬
‫כל הזמן שחיפשת אותה,‬ ‫תלית עלונים, ידעת שזה היה…‬
‫ידעתי שזה היה קשקוש.‬
‫ואמרת שהכסף…‬
‫נעדר.‬
‫שרפתי את התיק ואת המעיל שלה ששכב שם.‬
‫ואני מאמין שמה שקרה היה‬ ‫שלא בדקתי את התיק.‬
‫אולי הכסף היה שם. אולי שרפתי אותו.‬
‫אני לא יודע. אבל הוא נעלם.‬
‫מתי שרפת את התיק?‬
‫אחרי שהרמתי אותה ונשאתי אותה החוצה.‬
‫לפני שהתקשרת למשטרה?‬ ‫-כן.‬
‫הוא בטח עדיין בער בחבית‬ ‫כשהוא הגיע לשם.‬
‫הם הוציאו צו למעצרה.‬
‫היא הייתה החשודה, ודניס היה הקורבן.‬
‫כי הוא טען שהיא גנבה ממנו כסף.‬
‫אני פשוט…‬
‫אתה מבין? אתה לא מתאר לעצמך‬ ‫איזה כעס זה מעורר בי.‬
‫ואז כשמישהו אמר שראו אותה בהולנד,‬
‫לא אמרתי להם את זה.‬
‫מישהו אחר אמר, "ראינו אותה באינדיאנה".‬
‫"היא הייתה בבר."‬
‫- שואוגירלס לאונג' -‬
‫מה חשבת על זה?‬
‫טוב.‬
‫זה הסיט את החשד ממני.‬
‫- משטרת מדינת מישיגן‬ ‫תחנת ויילנד נוסדה ב- 1956 -‬
‫ידענו שכדי שהסבירות תהיה גבוהה יותר‬
‫שדניס יואשם ויורשע,‬
‫יועיל מאוד למצוא את הגופה של אונדריה.‬
‫- חדר ראיונות 3 -‬
‫וידענו שחלון הזמן שלנו מצטמצם‬
‫כי הוא עמד לעזוב לווירג'יניה‬ ‫כתוצאה מהאישומים האלה.‬
‫זה שהיא שברה את המפרקת‬ ‫לא אומר שלא אהבתי אותה.‬
‫בטח.‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא לא עבד עליי.‬
‫אני לא חושבת שאף אחד האמין לו.‬
‫ברנדה. הוא עבד על ברנדה.‬
‫אני מאמין שהיא עדיין אוהבת את דניס,‬
‫וזה קצת קשה להבנה‬ ‫בגלל מה שהוא הודה שעשה.‬
‫איש לא יודע את האמת מלבדך.‬
‫ואלוהים.‬
‫ברנדה היא תומכת מושבעת של בעלה.‬
‫בטלפון, היא אמרה,‬
‫"הדבר היחיד שחשוב הוא אהבתנו זה לזה."‬
‫קיבלתי נאום שלם מסו.‬
‫"אנחנו פשוט לא מצליחים לעכל את הכאב…"‬
‫כן.‬
‫היא ניסחה את זה כאילו‬ ‫חתכת את אונדריה בעודה בחיים.‬
‫כן, אני בטוח שזה מה שהיא עשתה.‬ ‫-ככה היא ניסחה את זה.‬
‫והתחלתי לכתוב בחזרה כמה פעמים,‬
‫"את לא יודעת חצי מהאמת‬ ‫שאת חושבת שאת יודעת."‬
‫זה מה שמטריף את קרייג ואותי.‬
‫את לא מסוגלת אפילו לחשוב‬ ‫על אונדריה ומה שהיא עברה?‬
‫או קת'לין?‬
‫את לא מזועזעת?‬
‫איך היא פספסה את זה?‬
‫זה מול הפרצוף שלך.‬
‫איך פספסת את זה?‬
‫את לא חפה מפשע כאן. אל תנסי לשחק אותה.‬
‫את לא קורבן.‬
‫אני לא מאמינה שהאישה הזאת לא ידעה מה קורה.‬
‫אחרי שראיתי אותו‬ ‫תוקף אותה מהצד השני של השולחן ככה,‬
‫זו לא הפעם הראשונה שזה קרה.‬
‫ושהיא יושבת שם‬ ‫ולא עושה שום דבר בקשר לזה.‬
‫לא, גם היא צריכה ללכת.‬
‫היא צריכה לשבת בכלא כשותפה לפשע.‬
‫אני לא מבינה איך היא לא אשמה בדיוק כמוהו.‬
‫אני יכולה לומר לך‬ ‫רק מה שנאמר לי באותו היום‬
‫ומה שהאמנתי בו כל השנים האלה.‬
‫יש לי את ה"פיליפים"‬ ‫פרק ד' פסוק יג' בפינה אחת.‬
‫ויש לי את ישעיהו מ"א פסוק י' מתחתיו.‬
‫כן.‬
‫אתם לא תיקחו ממני את האהבה שלי‬ ‫או כל דבר או את האל שלי.‬
‫וכזאת אני.‬
‫אם זה לא נראה לכם, נו טוב!‬
‫אני חושב שדניס היה מניפולטור אמיתי.‬
‫השקר הטוב ביותר הוא אמת ברובו.‬
‫ואני חושבת שהוא טווה את כל הסיפורים,‬
‫ומסיבה כלשהי, ברנדה האמינה בזה.‬
‫היא הייתה רק כלי משחק בנישואים.‬
‫תראה את חלק מהדברים שהוא עשה.‬
‫הוא כיסה את זה היטב.‬
‫ומסתבר שהוא עבד קשה כדי לעשות את זה.‬
‫כלומר, הוא היה…‬
‫יותר חכם משחשבנו.‬
‫הסיפור על כך שהוא הוציא אותה‬ ‫עם האשפה של השכנים…‬
‫זה אפשרי אבל זה נראה מסוכן מדי.‬
‫אז עכשיו אנחנו קוראים מכתבים‬ ‫שהוא כותב לברנדה‬
‫שסותרים חלק מהדברים‬ ‫שדניס סיפר לנו בהודאה שלו.‬
‫שניים עשר בדצמבר, 2019.‬
‫אהובה היקרה.‬
‫אני רוצה שתדעי משהו שיישאר בינינו.‬ ‫רק אנחנו.‬
‫אונדריה אכן נפלה.‬
‫היא באמת שברה את המפרקת,‬ ‫והחבאתי את הגופה שלה,‬
‫אבל לא זרקתי את הגופה שלה לפח.‬
‫שמתי את הגופה שלה בקבר אמיתי‬ ‫ליד בית קברות פרטי.‬
‫- 28-12-2019 -‬
‫היא לבשה ג'ינס ואת הסוודר האהוב עליה.‬
‫יש לה שרשרת זהב עם לב וצלב.‬
‫עטפתי אותה בסדין לבן נקי.‬
‫מסודר והדוק כמו מומיה.‬
‫גם עטפתי את ידיה ורגליה בסרט אדום.‬
‫היא אהבה את הצבע הזה.‬
‫ואז הנחתי אותה על ברזנט כסוף חדש‬ ‫בגודל 2.5 מטר על שני מטר.‬
‫פיזרתי חתיכות עץ ארז,‬ ‫ציפורן, וחתיכות קינמון‬
‫בינה לבין הברזנט,‬
‫ואז מילאתי את הקבר,‬ ‫הרטבתי את האדמה.‬
‫שבועיים לאחר מכן,‬ ‫כמעט ניתן היה לראות את המיקום שלה.‬
‫חודשיים לאחר מכן, לא יכולת.‬
‫במשך 30 שנה, עברתי לידה יותר ממאה פעמים.‬
‫אני בטוח שהיא עם אלוהים.‬
‫- יום שישי, 3-1-20 -‬
‫עכשיו, את אומרת שאת לא יודעת את האמת.‬
‫האמת היא שאני אוהב אותך. אני אוהב את ונסה.‬
‫ואהבתי את אונדריה.‬
‫את מכירה אותי 50 שנה,‬ ‫ואת אומרת שאת כבר לא מכירה אותי?‬
‫טוב, אז תצטרכי להחליט בעצמך.‬
‫לעולם לא אשכח אותך.‬
‫את חרוטה בליבי לנצח.‬
‫דני.‬
‫והתייחסנו למכתבים האלה ברצינות.‬
‫כלומר, הלכנו לחפש‬ ‫סביב בתי הקברות באזור‬
‫עם רדאר חודר קרקע וכלבי איתור גופות,‬
‫והתייחסנו לכל מכתב‬
‫כאילו אולי הוא אומר את האמת עכשיו.‬
‫אתה יודע שהאזנו לשיחות וקראנו מכתבים.‬
‫כן, ומכתבים.‬ ‫-כמה סיפורים כבר יש לנו?‬
‫בטח שלושה או ארבעה.‬
‫כן, אז מה נכון?‬
‫טוב.‬ ‫-איזה מהם הוא האמת?‬
‫זה מה שתצטרכו לפתור.‬
‫אתה היחיד שיודע איפה היא.‬
‫נכון מאוד.‬
‫ואני האדם שישמור על המידע הזה עד סוף חיי.‬
‫אני חושבת שמבחינתו זה היה משחק.‬ ‫מה יש לו לאבד?‬
‫להגיד להם קצת מזה, קצת מזה.‬
‫זה מוציא אותו מהתא.‬
‫הוא לא ישפוך הכול בבת אחת.‬
‫הוא חכם מספיק מבחינה פלילית כדי לדעת‬
‫שהוא יכול לספר את זה במקטעים‬ ‫ופשוט לשחק בהם.‬
‫אבל השוטרים לא ספגו את זה.‬
‫תודה לאל, נכון?‬
‫אז המשטרה השתמשה בברנדה‬ ‫כדי לחדור לבאומן.‬
‫אנחנו מודעים לכך‬ ‫שסיפרת לאשתך סיפור אחר.‬
‫הבעיה שנוצרה עכשיו, דניס,‬
‫היא שזה די סיבך אותה בזה,‬
‫וזה לא נחוץ. בסדר?‬
‫זו בעיה עבור ברנדה.‬
‫ואני יודע שאתה לא רוצה בעיות עם אשתך.‬
‫אתה אומר שאכפת לך מברנדה,‬ ‫אבל תראה על מי אתה מגן.‬
‫אני לא אספר לך היכן הבת שלי קבורה.‬
‫אז חלק מהחקירה הפסיכולוגית‬ ‫עכשיו הופך לניסיון לדבר‬
‫ולהשתמש באשתו ברנדה נגד דניס באומן.‬
‫אז נפגשנו איתה בבית שלה.‬
‫אמרנו לה, "את חייבת להגיד לדניס‬ ‫שהוא חייב לך את זה".‬
‫"הוא החזיק בה כל הזמן הזה.‬ ‫הוא חייב לך את זה."‬
‫זו שיחה מ…‬
‫דניס.‬
‫אסיר במרכז כליאה של מחוז אלגן.‬
‫שיחה זו כפופה להקלטה וניטור.‬
‫אולי לא תרצה להקשיב למה שיש לי לומר, אבל…‬
‫קדימה. תגידי.‬
‫התובע כאן עדיין לא מוכן לתבוע‬ ‫בלי הגופה שלה.‬
‫בסדר.‬
‫אם תגיע העת שתחליט לספר לי‬ ‫מה שאני צריכה לדעת,‬
‫אתה תישאר במישיגן לכל החיים,‬
‫מה שיאפשר לנו ביקורים.‬
‫זה לא מובטח,‬
‫אבל אני חייבת להיאחז במה שאפשר.‬
‫עדיין אין לה סגירת מעגל עם אונדריה.‬
‫היא, מנקודת המבט שלנו,‬
‫חייבת להטיל ספק בחשיבה שלה באופן אישי.‬
‫זו שיחה מ…‬
‫דניס.‬
‫שיחה זו כפופה להקלטה וניטור.‬
‫אני לא מצליחה להתעשת.‬
‫יש לי חלומות על זה.‬
‫חלומות על מה?‬
‫אונדריה! עליך! על הכול!‬
‫אני עדיין רוצה לסגור מעגל‬ ‫עם הידיעה היכן היא.‬
‫אני רוצה את התינוקת שלנו‬ ‫איתי בבית בכד יפה מאוד.‬
‫ואז אוכל סוף סוף להבין‬ ‫שהיא בבית, היכן שהיא שייכת‬
‫אחרי כל השנים שהיא נעדרה.‬
‫ברור שהוא מנסה לספר לברנדה סיפור‬
‫שיהיה מקובל עליה אפילו במידה מועטה.‬
‫קברתי אותה בקבר אמיתי…‬
‫אז אני אחיה ככה עד סוף חיי?‬
‫את לא צריכה לחיות כמו שום דבר עד סוף חייך.‬
‫אם לא נצליח להתגבר על זה…‬
‫אני לא יכולה! אני לא מצליחה להתגבר!‬
‫ניסיתי להסביר לך את זה!‬
‫העזרה היחידה שנקבל מעתה והלאה היא מאלוהים.‬
‫כל העניין לא הגיוני ופסיכוטי.‬
‫אבל בראש שלו, הוא עדיין ניסה לשלוט בה.‬
‫אז רצינו שברנדה תשיב לדניס מלחמה.‬
‫לא אכפת לי יותר, דני, בדרך כזו או אחרת,‬
‫לא משנה מה שקרה,‬ ‫אני עדיין אוהב אותך בכל מחיר.‬
‫יש אפשרות שנוכל לנהל‬ ‫סוג של חיים כאן במישיגן.‬
‫אני רוצה לשמוע אותך אומר‬ ‫שאתה מאמין שיש תקווה.‬
‫זה כל מה שיש לנו.‬
‫אני מאמין לך, מותק.‬
‫התחלתי להאמין שדניס‬ ‫לעולם לא יודה איפה הגופה שלה.‬
‫הייתי אובדת עצות.‬
‫אחרי יום ארוך, בריאן ואני‬ ‫היינו הולכים למבשלה שם בגרנד רפידס‬
‫כדי לשתות כמה בירות,‬
‫וטוד וורקמן מתקשר לבריאן ואומר, "היי.‬
‫"ברנדה הרגע קיבלה שיחה‬ ‫מהכלא מדניס. כדאי שתקשיבו."‬
‫אני אגיד לך בדיוק איפה אונדריה נמצאת.‬
‫היא קרובה מאוד.‬
‫אני מקווה.‬
‫היא קרובה.‬ ‫-אבל…‬
‫ברנדה, אונדריה קבורה בחצר האחורית שלנו.‬
‫לא גרנו כאן! אפילו לא היינו…‬
‫ברנדה, היא שם.‬ ‫-הבית הזה אפילו לא היה שייך לנו.‬
‫כשהיינו בבית הישן, קברתי את החבית.‬
‫כשגילינו שאנחנו עוברים דירה,‬ ‫לקחתי את החבית לבית שלנו.‬
‫חפרתי את הבור, ושמתי את החבית בפנים, בסדר?‬
‫ואז כיסיתי הכול.‬
‫היא הייתה שם כל הזמן.‬
‫עכשיו את יודעת.‬
‫היה קר מאוד.‬
‫יחידת האנתרופולוגיה שלנו הגיעה לזירה.‬
‫ואז פשוט התחלנו להסיר אדמה מהאזור.‬
‫אבל אנחנו עדיין לא יודעים‬ ‫אם זה המידע הנכון‬
‫או סתם עוד אגדה של דניס.‬
‫מטה אמרה לי.‬
‫"הם חזרו לשם.‬
‫"ועכשיו הם הביאו את הבולדוזר ואת האוהל."‬
‫סוף סוף, הם בדיוק במקום שבו היא נמצאת.‬
‫בשלב מסוים, טופר הכף משך‬
‫טבעת של חבית.‬
‫ועצרנו.‬
‫נדמה שהזמן האט כל כך.‬
‫האנתרופולוגים נכנסו לבור‬
‫עם מברשות השיניים שלהם‬ ‫והמעדרים והאתים הקטנים שלהם.‬
‫רק כדי שלא יפספסו כלום.‬
‫ואכן, בחופן הבא, האנתרופולוגים הפסיקו.‬
‫הייתה שם עצם.‬
‫אלוהים.‬
‫היה עצוב שהרגע הוצאנו ילדה‬
‫שהייתה מתחת לאדמה במשך 30 שנה.‬
‫זה היה עצוב שברנדה,‬
‫שהייתה בתוך הבית כשעשינו את זה,‬
‫עמדה לגלות שזה היה נכון, מה שדניס אמר,‬
‫ושהבת שלה הייתה קבורה בחצר האחורית.‬
‫הם לא אמרו במפורש שזאת הייתה אונדריה.‬
‫הם אמרו, "מצאנו שרידים".‬
‫ואז עמדתי שם כמה דקות.‬
‫והסתובבתי וטוד ליווה אותי חזרה לבית.‬
‫וכל מה שיכולתי לומר לו היה,‬ ‫"הוא לא שיקר לי הפעם.‬
‫"הוא לא שיקר, טוד."‬
‫שרידיה נמצאו בתוך ארבעה שקיות שונות‬
‫בתוך שאריות החבית.‬
‫וכשמצאנו אותה,‬ ‫היא נמצאה בשקית אשפה מלאה חיתולים.‬
‫כנראה כדי להסתיר את הריח.‬
‫זה דניס באומן האמיתי.‬
‫הייתה איתה עטיפה‬ ‫של ממתק שוקולד מנטה באשפה,‬
‫והייתה מודפסת עליה השנה 1989.‬
‫אז אני חושבת שזה ממש הבהיר לנו‬
‫כשראית את התאריך הזה של 1989,‬ ‫שהיא לא נעדרה.‬
‫היא לא ברחה.‬
‫היא הייתה בתוך החבית‬ ‫מאז אותו יום במרץ.‬
‫איך המכתב שכתבת‬ ‫על בית הקברות היה כל כך משכנע…‬
‫זה היה עוד בולשיט בשבילם,‬ ‫וחשבתי שזה יגרום לך להרגיש טוב יותר.‬
‫אבל לא הרגשת טוב יותר.‬
‫רק התלוננת על זה שרצית שהיא תהיה איתך‬
‫בפחית, על מדף.‬
‫חשבתי שאולי אם חשבת‬ ‫שהיא נקברה בצורה הגונה,‬
‫כמו שצריך, בכבוד,‬
‫אז אולי תגידי, "טוב, זה הספיק." אבל לא.‬
‫אני לא רוצה שתכעס.‬
‫לפחות תקבלי אותה בצנצנת פח על מדף.‬
‫אז הנה אני.‬
‫עכשיו את יודעת שאני בן זונה רקוב ומסריח.‬
‫שום דבר לא השתנה. אני עדיין אוהבת אותך.‬
‫נותרה לך דקה אחת לשיחה הזאת.‬
‫דני! שמעת אותי?‬
‫כן, שמעתי אותך.‬
‫זה יסתיים, מותק.‬
‫ביי-ביי.‬
‫זה דוח הנתיחה שלאחר המוות, מה?‬
‫היינו צריכים אישור שזו באמת הייתה אונדריה.‬
‫הדרך היחידה לעשות זאת הייתה באמצעות דנ"א.‬
‫אז הייתה לנו דגימת דנ"א מקאת'י.‬
‫"נערכה בדיקה.‬
‫"נקודות הציון המושלמות בין הדגימות‬
‫"מאשרות קשר בין אם לבת." אלוהים,‬
‫"בין שרידי השלד וקת'רין טרקניאן."‬
‫הוצאתי אותה מהאדמה.‬ ‫הוצאתי את העצמות שלה.‬
‫זה כאילו שהיא צרחה‬ ‫מהחצר האחורית במשך שנים.‬
‫העובדה שהיה לקאת'י את החשד‬
‫כל הזמן הזה שדניס היה אשם‬ ‫ושאונדריה הייתה קבורה בחצר האחורית‬
‫וששני הדברים התבררו כנכונים,‬ ‫זה כמעט בלתי ניתן להסבר.‬
‫זה היה האינסטינקט האימהי שלה.‬
‫- נעדרת -‬
‫היא הצביעה על הנקודה המדויקת במשך שנים.‬
‫הייתי המום ששם התברר שהיא הייתה.‬
‫זה נשמע מטורף בזמנו?‬
‫כן, בהחלט. אבל היא צדקה.‬
‫מסתבר שזה לא בלתי אפשרי,‬ ‫אבל מאוד לא סביר, הייתי אומר.‬
‫ברנדה, יש עוד כמה דברים‬ ‫שדני הודה בפנינו‬
‫שהוא עשה בעבר.‬
‫תרצי לשמוע עליהם?‬
‫מתברר שהוא לא רצה אותי לשמוע עליהם אחרת.‬
‫אני אגיד לך כי אני חושב שמגיע לך לדעת.‬
‫הוא אמר שכשהוא הוצב בסן דייגו‬
‫לפני שהתחתנתם, הוא תקף מינית אישה.‬
‫ואז הוא אמר שזמן קצר מאוד לאחר שנישאתם‬
‫הוא תקף מינית שתי נשים בסן דייגו.‬
‫ואז, בתחילת שנות ה-80,‬
‫שהוא תקף מינית אישה בפארק קרוואנים.‬
‫אני לא מכירה את האיש הזה.‬
‫כן.‬
‫כשישבתי שם ואמרתי להם באותו בוקר‬
‫שהאיש שהם דיברו עליו,‬ ‫לא היה לי מושג מי הוא,‬
‫לא ידעתי כמה זה היה נכון.‬
‫אני מצטער.‬
‫דיברנו בקצרה קודם על הילדה מטה‬
‫שנחטפה מתחנת הדלק וינדמיל‬
‫והובאה לאתר הקמפינג סילברקריק.‬
‫לא, אני לא יודע על זה שום דבר.‬
‫הוא זה שעשה את זה,‬
‫אבל לא היו להם ראיות או הוכחות שכן,‬
‫אבל… זהו היה הוא.‬
‫הוא גרם נזק רב בעיירה הקטנה והמתוקה שלנו.‬
‫ואני יודעת שיש‬ ‫קורבנות פוטנציאליים נוספים של דניס באומן‬
‫שאולי מסתובבים שם בחוץ.‬
‫אז אלה כל הדברים האפלים בעבר שלך?‬
‫זה הכול…‬
‫אלה כל הדברים האפלים בעבר שלי.‬
‫הוא עבריין מין אלים סדרתי.‬
‫אז אתה נותר עם המחשבה המטרידה‬ ‫שמנדנדת לך בראש.‬
‫קשה לדמיין‬
‫שכל המעשים האלה בקת'לין דויל‬
‫נעשו על ידי אדם‬ ‫שלא לקח חיים של אדם קודם לכן.‬
‫אנחנו יודעים שזה לא התחיל‬ ‫עם קת'לין ב-1980.‬
‫אם הוא מודה במעשי אלימות רבים כלפי נשים‬
‫שכוללים לפחות שני מקרי רצח,‬
‫מה הם המקרים שאנחנו לא יודעים עליהם?‬
‫מי יודע מה הוא עשה? הוא מפלצת.‬
‫השמועה צריכה להתפשט‬ ‫כי יש עוד קורבנות שם בחוץ.‬
‫אני רוצה לעזור לפענח פשעים אחרים.‬
‫זה מה שהלב שלי אומר לי.‬
‫אולי נמצאת בתוכי הרוח‬ ‫של כל אישה שהוא אנס,‬
‫כל אישה שהוא הרג,‬ ‫כל ילדה שהוא התעלל בה.‬
‫אולי יש בתוכי את הרוח של כל האנשים האלה,‬
‫וזה הופך אותי לסיוט הכי גרוע שלו.‬
‫דניס טען הודאה בעובדות‬
‫ברצח מדרגה שנייה של אונדריה באומן.‬
‫- שבעה בפברואר 2022 -‬
‫דניס יקבל גזר דין היום, רצח מדרגה שנייה.‬
‫זה באמת רצח מדרגה ראשונה,‬ ‫אבל אתה יודע,‬
‫אני אהיה בסדר עם זה.‬
‫רצח מדרגה שנייה של הבת שלי.‬
‫והעובדה שהוא עשה לה את זה מרתיחה אותי.‬
‫אבל זה זעם מסוג אחר.‬
‫אולי אני מרגישה מעט שלווה לאלקסיס.‬
‫אולי זה העניין.‬
‫- מחוז אלגן -‬
‫מטה, בואי נעשה את זה.‬
‫הנוכחים מוכנים, כבודו.‬
‫אונדריה הייתה באתר הקבורה במשך 30 שנה,‬
‫בלי היכולת לספר לאף אחד מה באמת קרה לה.‬
‫הנאשם לקח את חייה‬ ‫והחביא את גופתה כדי להציל את עצמו.‬
‫במקרה הזה, אונדריה איבדה‬ ‫לא רק את הקול שלה, אלא גם את חייה.‬
‫היא לעולם לא תזכה להתבגר ולהזדקן,‬
‫בחברת משפחה וחברים שכן אהבו אותה.‬
‫אני בעסק הזה כבר כמעט 40 שנה.‬
‫ותבעתי מקרי רצח לא פתורים.‬
‫- מרגרט זוזיץ' באקר‬ ‫שופטת בית המשפט המחוזי -‬
‫לא נראה לי שקראתי משהו כזה מטריד.‬
‫אני מאמינה שהנחיות גזר דין‬ ‫שירחיקו אותך מהקהילה שלנו‬
‫ללפחות 35 עד 50 שנה יתאים יותר במקרה הזה.‬
‫וזה צו בית המשפט.‬
‫הדבר האחרון שהצוות שלנו רצה לעשות‬
‫היה לאפשר לו מידה אחרונה של שליטה‬
‫בכך שיישאר בכלא שהוא רצה להישאר בו‬
‫כי זה היה לו נוח.‬
‫ואני אעשה כל שביכולתי‬
‫כדי לוודא שדניס באומן לא ישלוט בשום דבר.‬
‫היום יושמע גזר הדין של דניס לי באומן‬
‫על הרצח והביתור ב-1989‬
‫של בתו המאומצת בת ה-14,‬ ‫אונדריה מישל באומן.‬
‫מר באומן יוחזר לווירג'יניה‬ ‫כדי להשלים את מאסר העולם שלו.‬
‫אז קיבלנו את ההחלטה כצוות‬
‫שלא נאפשר לו לשלוט בזה,‬
‫ונשלח אותו בחזרה לווירג'יניה‬ ‫על הרצח של קת'לין דויל.‬
‫הוא נפל בפח כמו הטיפש שהוא.‬
‫-הסגרה - דניס באומן -‬
‫חוץ מהעובדה שהוא לקח אותה מאיתנו,‬
‫הוא מיותר בסיפור שלה.‬
‫הסיפור של קת'לין הוא על החיים שלה.‬
‫היא הייתה הילדה שלנו.‬
‫היא הייתה שייכת לנו.‬
‫וזה מה שאני מרגישה.‬
‫בכל יום בחיי,‬
‫אני נוגעת בתמונה שלה‬ ‫ואומרת, "אני אוהבת אותך".‬
‫היינו קונות אחת לשנייה לילך כמתנות.‬
‫זה היה הפרח שלנו.‬
‫ובכל פעם שהלילך פורח באביב,‬
‫אני אומרת לה, "קת'לין, הלילך פורח".‬
‫ואני מריחה את הפרחים,‬ ‫ואני אומרת לה כמה אני מתגעגעת אליה.‬
‫ואתה יודע, קרה משהו מאוד מוזר.‬
‫אחרי שהם מצאו את האדם הזה שרצח את קת'לין,‬
‫וזה קרה בסתיו,‬
‫שיח הלילך שלי פרח, שזה מאוד יוצא דופן.‬
‫בדרך כלל הוא פורח רק באביב.‬
‫אל תאפשרו לאדם שעשה את הדבר הנורא הזה‬
‫להיות האדם שכולם זוכרים.‬
‫שיזכרו את הנשים הצעירות שמתו.‬
‫טוד, תודה על הכול.‬
‫זה היה מאמץ קבוצתי. תודה.‬
‫אפשר לדבר איתך?‬ ‫-כן.‬
‫השרידים נמצאים אצל ברנדה.‬
‫היא שרפה את השרידים.‬
‫והיא רוצה לתת לך חצי מגופתה של אונדריה.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם זה.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם זה עכשיו.‬
‫מה היא תיתן לי, את החצי העליון או התחתון?‬
‫איך היא מעזה?‬
‫הם נמצאים איתנו כאן היום,‬ ‫כדי לתת לך אותם אם תרצי לקבל אותם.‬
‫כמובן.‬
‫הילדה הקטנה שלי ממש כאן, חבר'ה. ממש כאן.‬
‫היא יודעת שהמפלצת איננה.‬
‫אתן לך חצי ניחוש מה זה.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬ ‫-חצי ממנה.‬
‫"אני חולקת איתך באופן שווה‬
‫"כי את היית אמא שלה קודם.‬
‫"אני מתפללת שאלוהים יעזור לך‬ ‫למצוא שלווה בכל זה. ברנדה."‬
‫זה פשוט להמשיך לחתוך אותה. אני פשוט…‬
‫אני כבר מעבר לעצבנית על זה.‬
‫אני פשוט לא מאמינה שברנדה תיקח את הגופה‬ ‫ושוב תחלק אותה.‬
‫ואני רוצה את כל האפר שלה בחזרה.‬
‫ואז אולי החלק האמהי בי ימצא שלווה.‬
‫איך היא תילחם בזה?‬
‫כל שופט בעולם יגיד,‬
‫"יש לך מזל שקיבלת מה שקיבלת‬
‫"כי היא חולקת איתך."‬
‫כן, טוב, תזכרי שהיא זרקה אותה.‬
‫אני כל כך כועסת. אני כועסת בטירוף.‬
‫זאת אומרת, הוקל לי, אבל אני עדיין כועסת.‬
‫חשבתי שהכעס ייעלם.‬
‫לברנדה יש את החוצפה‬ ‫לקרוא לעצמה אמא של הבת שלי.‬
‫אני לא יודעת אם אלקסיס‬ ‫הייתה שמאלית או ימנית.‬
‫אני לא יודעת איך נשמע הקול שלה.‬
‫לא שמעתי את קולה.‬ ‫היא לא אמרה, "אני אוהבת אותך, אמא".‬
‫היא מעולם לא קראה לי אמא,‬
‫אבל אני אמא שלה בשר ודם.‬
‫אלקסיס רודפת אותי קצת.‬
‫היא לא נעלמה לחלוטין.‬
‫אני הדבר הכי קרוב לרוח שלה.‬
‫כמעט הפכתי להיות היא.‬ ‫גרסה בוגרת יותר וכועסת יותר שלה.‬
‫זה כמו לצעוד לתוך אש, וזה שינה אותי.‬
‫זו אש מאוד אינטנסיבית, חמה ששורפת את הבשר‬
‫שאיש לא יכול לראות, שרק אני מרגישה.‬
‫אבל אני חושבת שאני צריכה לעבור את זה.‬
‫אני צריכה למצוא את הצד השני של האש.‬
‫ברנדה באומן סירבה להתראיין‬
‫ולא הגיבה לבקשת תגובה.‬
‫דניס באומן מרצה‬ ‫שני מאסרי עולם בכלא בווירג'יניה.‬
‫נציגי רשויות החוק טוענים‬
‫שייתכן שהיקף הפשעים האלימים המלא‬ ‫של דניס באומן לעולם לא יתגלה.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬