Am început investigația cu o întrebare esențială.
Ce intenții au aeronavele
observate de peste 70 de ani?
Dar goana după dovezi m-a făcut să reanalizez
locul în care ar trebui să căutăm răspunsuri.
Din Brazilia...
Se văd sute de OZN-uri de diferite forme.
...la Tampico...
Mulți pescari au văzut lucruri ciudate,
dar evită să spună ceva, pentru că nu sunt crezuți.
...și având în vedere fragmentul lipsă din clipul cu OZN-ul „meduză”...
Se oprește brusc și dispare în lac.
...legătura acestora cu apa tot apare și trebuie investigată.
- Ia loc! - Mulțumesc.
Rory s-a întors din zona Insulelor Canalului,
sper ca datele lui să ne arate ce caută vizitatorii non-umani în apă
și de cât timp sunt acolo.
Am prins ceva pe sonarul cu scanare laterală care...
E în mijlocul unei câmpii nisipoase.
Nu trebuia să fie nimic acolo.
Dacă apărea ceva, era clar că e ceva lăsat acolo
de cineva anume.
Uită-te la asta! Ce pare a fi?
- Pare un avion mare. - Așa arată.
Pare un fel de navă. Un avion, o farfurie zburătoare, ceva.
E imensă. Are peste 30 de metri lungime și în jur de 10-12 metri lățime.
- Ar putea fi un avion prăbușit? - Nu știu, dar e ceva imens.
Și nu e o formațiune naturală.
Acest obiect pătrat...
Uite cât de mare e!
E pătrat.
Ce obiecte naturale pătrate cunoști?
Nu prea vezi unghiuri drepte.
Exact. E ca și cum cineva a pus o clădire acolo.
Am lucrat toată ziua
și, în cele din urmă, am trimis robotul subacvatic aici.
Imediat ce l-am coborât...
Stai așa, să vezi clipul!
Uite cât de repede merge!
Pac!
Lumina s-a schimbat.
Sfinte Sisoe!
De la 200 m de noi a ajuns la vreo 8 km în mai puțin de o secundă.
Mamă! Parcă voia să vadă ce faceți,
dar de la distanță.
Apoi am instalat camere noaptea, pe barcă.
Mai avem ceva extrem de interesant.
Toți dormeam aici, cu excepția tipului care era de pază.
Nu-mi spune că intră în apă!
A intrat în apă.
Ca să vezi!
Deci asta fac când știu că nu sunt văzuți.
Ați mai văzut așa ceva?
Doar rachetele de semnalizare cu fosfor alb
pot să stea așa în aer,
dar asta nu e o rachetă, fiindcă nu iese fum deloc.
Privește!
E sub apă.
Nu știu. Nu am răspunsuri. Tu?
Crezi că are o bază, cum am văzut în Tampico?
E foarte posibil.
De multă vreme au fost observate obiecte
care intră și ies din apă
în zona respectivă.
De când sunt acolo?
Ca expert în arheologie, ce zici?
Istoria nescrisă a triburilor din zonă conține mărturii despre obiecte aeriene,
atribuite de obicei zeităților.
În istoria triburilor Chumash și Salinan apar adesea
lumini inexplicabile.
De mult.
Da. Și peste tot în lume, de fapt,
dacă studiezi documentele arheologice,
vei găsi multe triburi cu relatări, scrise sau orale,
despre observații ale unor astfel de obiecte necunoscute.
Deci povestea e veche.
Noi am făcut primii pași.
E foarte posibil să fie ceva sub apă.
E fantastic că Rory a reușit să înregistreze asemenea imagini.
Am auzit că și guvernul are înregistrări.
Un OZN care intră în apă devine OSN,
obiect submersibil neidentificat.
Le arăt înregistrarea unor cunoscuți
și sper ca și altele de genul acesta să fie făcute publice,
ca să descoperim ce caută o inteligență non-umană în oceane.
Nu suntem noi, e altcineva.
PE URMELE EXTRATEREȘTRILOR
I-am trimis lui Vee filmul lui Rory, fiind domeniul ei de activitate.
Vee, ai văzut clipul de la mine?
Da.
Ca pilot, ce părere ai despre el?
Ce ar putea fi și ce anume excludem?
Am căutat sunetele emise
și manevrele standard făcute de aeronavele noastre.
Jetul de gaz de la motoare,
foc sau urme de combustibil...
Dar n-am găsit așa ceva aici.
Mai putea fi o dronă.
Am văzut drone prăbușite. Sunt foarte sensibile.
Apa, la viteze mari, poate avea duritatea solului.
E clar că a intrat în apă, fiindcă se vede reflexia,
dar nu știu ce fel de dronă cu elice e capabilă de așa ceva.
Ori zboară, ori e submersibilă.
Nu știu niciuna din ambele categorii.
Ies după un anumit tipar.
Sunt văzute când apar, apoi dispar
și se întorc când toată lumea doarme.
Ce zici de asta?
Din perspectiva militară,
ar putea fi o operațiune de recunoaștere, cu aceste intrări și ieșiri frecvente.
Dar tiparele astea sunt interesante.
Am discutat ideea cu câțiva piloți,
care spun că văd frecvent lumini deasupra Pacificului.
I-am convins pe câțiva să-mi arate ce înregistrări au.
- Te țin la curent. - Bine, pa!
Pentru proiectul ăsta cu George,
am luat legătura cu amicii mei piloți,
ca să văd cine are experiență
și cine știe ce ar putea să caute ei aici.
Doi piloți de linie, Chris și Trent, au înregistrări video cu așa ceva.
Oamenii au decenii de experiență în aviație.
Multă vreme, subiectul respectiv a fost tabu pentru piloți.
Faptul că vor să-mi arate totuși filmarea asta
mă face să cred că e importantă.
E greu de văzut pe ecran, dar ți-l întorc.
Privește cu atenție în centru
și o să vezi niște lumini venind din partea stângă.
Zburam spre vest, deasupra Pacificului,
iar spre nord am văzut lumini ciudate.
Deveneau mai intense, apoi se stingeau.
Un singur obiect s-a rupt în două.
Se vedea clar cum luminile mai mari aruncau lucruri.
Acestea porneau în toate direcțiile,
aproape ca niște sonde.
Asta era în afara atmosferei.
Am început să vedem manevre inexplicabile.
Când redai accelerat filmul,
se văd mai clar neregularitățile din traiectoria de zbor.
Le-au raportat și alți piloți.
Vedeți ceva?
Am văzut două, poate trei lumini.
Par să se învârtă în cerc.
Ai zis că se mișcă repede?
Da. Nu știu cât de departe sunt,
dar sunt mai rapide decât ceea ce știu eu.
Am lucrat în tura asta aseară și s-au raportat obiecte similare.
Și controlorii de trafic?
Din păcate, deasupra oceanului nu ești în raza lor.
Serios? Nu ai cu cine să vorbești?
Nu. Trimitem prin satelit mesaje cu poziția aeronavei.
Și, desigur, fix atunci s-au arătat.
Constat că fenomenul e atent controlat.
Ca anomalia lui Rory...
Navele aleg să apară în momente în care n-avem control
și în care e dificil să înregistrăm clar tiparele lor.
Parcă vor să ne arate cine e șeful.
Câte experiențe credeți că ați avut?
Cam la un zbor din trei, văd apariții inexplicabile.
Sunt multe. Și mereu în zone fără comunicații.
Da, absolut.
Trebuie să se știe că nu toate pot fi explicate.
Lucrurile astea se întâmplă.
Și nu numai în Statele Unite,
ci în toată lumea.
HANGARUL 21
8 MARTIE 2024
Pentagonul tocmai a publicat un raport de 60 de pagini despre FAN-uri.
În el, Departamentul Apărării scrie
că nu există dovezi clare că am fost vizitați de extratereștri.
E ridicol.
Anul trecut, Pentagonul a deschis AARO, noul birou
care investighează FAN, Fenomene Aeriene Neidentificate.
Datoria AARO este să sintetizeze datele istorice
colectate de celelalte organisme implicate în cercetări OZN în ultimii 75 de ani.
Pentagonul declară că nu există cadavre,
nave extraterestre prăbușite sau alte secrete.
Și, cel mai important, nici dovezi care să ateste
că guvernul american sau industria posedă tehnologie extraterestră.
Adică au stat 18 luni
să cerceteze un noian de informații de la celelalte programe guvernamentale,
iar concluzia lor e „n-aveți ce vedea aici, circulați”?
E absurd!
AARO nu a găsit dovezi
că vreo anchetă federală a confirmat
că orice FAN observat e de origine extraterestră.
Am studiat dosarele federale.
Am copii ale documentelor.
Și vă spun clar
că raportul AARO e un mare fiasco.
Un om din interior, cum e Chris Mellon, o poate confirma.
Vreau să vorbim despre raportul AARO. Inițial am sperat cu toții
că toată tevatura din presă și din Congres ne va ajuta
să înțelegem, în sfârșit, aceste fenomene.
Nici eu nu mă așteptam.
E plină de greșeli absurde, de referințe și de supoziții.
Au schimbat fundamental standardele de operare
din agențiile de informații și semnificația probelor.
Nu le numim „neidentificate” sau „inexplicabile”,
ci spunem doar „date insuficiente”.
Crezi că FAN-urile sunt o amenințare pentru siguranța națională?
Da. Tehnologia întâlnită depășea cu mult ceea ce avem noi.
Sunt aparate care ajung în spațiu
și coboară în câteva secunde, iar apoi dispar fără urmă.
Iar noi nu putem face absolut nimic.
Din păcate, concluziile au fost preluate și publicate orbește de mass-media,
fără a consulta, așa cum ar trebui,
experți din domeniul respectiv.
Da. Ăsta a fost planul,
să apară titlurile acelea, ca să fie citite de membrii Congresului
și să poată merge mai departe.
Răspunsul e îndoielnic.
Trebuie să studiem în continuare fenomenul,
să încercăm să-i dăm de cap și să obținem niște răspunsuri.
Dacă raportul ăsta neglijent
subminează eforturile noastre,
securitatea națională și știința vor stagna, în loc să avanseze.
Mă tem că, după raportul AARO, Congresul nu va mai pune întrebări.
Poate și interesul mass-mediei se va stinge,
iar oamenii de știință își vor anula cercetările,
deși sunt esențiale pentru elucidarea acestor fenomene.
Exact când făceam progrese cu OSN-urile...
AAWSAP BRAZILIA
Dar există și o morală.
Nu putem spera că Pentagonul va da cărțile pe față în fenomenul OZN
și că ne va spune ce știe.
Dacă sunt porniți să discrediteze fenomenul,
va trebui să-l elucidăm singuri.
Raportul meu va contracara varianta AARO
și va ajunge la Congres.
Pentru a demara raportul meu de contraargumentare,
voi căuta martorii pro-AARO care le-au dat acele informații.
Voi încerca să aflu exact ce le-au raportat
și mă voi asigura că vor fi ascultați până la capăt.
Martorii le-au spus tot ce știau.
Au fost de bună credință și au sperat că membrii AARO îi vor trata cu respect
și vor confirma datele, dar n-au făcut-o.
Am vorbit de câteva ori cu Michael Herrera.
Pot să te duc într-un loc care confirmă existența acestor fenomene.
Herrera a depus mărturie în fața AARO
și susține că știe oameni care au dovezi incontestabile
că programele de inginerie inversă chiar există.
De câteva săptămâni încerc să mă văd cu el,
dar e destul de reticent.
Știu sigur că elemente din guvern și din armata SUA
au intimidat potențiali martori.
Mi s-a întâmplat și mie în 1989.
Când am început să cercetez zvonurile despre Zona 51,
am cerut informații.
Am spus că sunt convins că există telespectatori în zonă
care știu mai multe decât s-ar crede despre acest secret din deșert.
Le-am zis să mă sune și mulți au făcut-o.
Șase dintre cei cu care am vorbit de la KLS-TV,
rând pe rând,
au fost vizitați de agenți federali care le-au cerut să tacă.
Câțiva au fost chiar amenințați.
Michael Herrera spune că și el a fost amenințat,
dar a decis că relatarea lui e prea importantă.
E o poveste ambițioasă
și sper să pot confirma ceea ce a declarat despre această tehnologie incredibilă.
Dacă pot fi verificate afirmațiile lui,
ar fi un pas important către dejucarea mușamalizărilor din raportul AARO.
- Ce faci? - Bine. Tu?
Asta e.
- Îmi pare bine. - Și mie.
- Ai dat o declarație la AARO. - Da.
N-au luat-o în serios. Raportul arată că le-au ignorat pe toate.
Așa e. Au lansat informații greșite.
Ai fost în junglă în Indonezia?
- Corect. - Ce ai văzut?
Ceva de neuitat.
Inițial, am avut o misiune umanitară în anul 2009,
în urma unui cutremur din zona de vest a Sumatrei.
Eram pe culmea unui deal.
Eram cu spatele la sud. Când am privit spre nord,
am văzut ceva acolo...
Vegetația de pe culme
o ascundea parțial.
- Te referi la un OZN? - Corect.
Vedeam cum se rotea și își schimba culoarea.
Din gri deschis a devenit negru mat.
- Cât de mare era? - Aș estima 90 de metri.
- 90 de metri? - Da.
Și părea că are o piramidă în vârf.
Am decis să coborâm panta,
către o poiană din zona aceea,
ca să-l vedem în întregime.
Foarte ciudat mi s-a părut cum plutea acolo,
rotindu-se în sens orar.
Parcă era înfipt în piatră, se rotea și se mișca.
Nu scotea niciun sunet, cu excepția unui...
Nu un sunet ascuțit, ci un bâzâit de transformator.
- De amplificator. - Un zumzet?
Da.
Și nu-și schimba frecvența, era doar un zgomot constant.
Dar obiectul părea fabricat.
Avea nituri și îmbinări.
Știu că oamenii care au raportat potențiale nave extraterestre
spun că sunt perfect plane,
că nu se văd fragmente îmbinate.
Deci era de-ale noastre, după un proiect primit de undeva.
Corect. Era tehnologie obținută de undeva.
Am filmări și fotografii.
În noaptea aia, camera mea era pe stativ. Cardul de memorie era scos.
Lipsea și acumulatorul.
Cineva a intrat și le-a luat.
- Deci s-au dus? - Da.
- Oare unde? - N-am idee.
În seiful cuiva, într-un fișet. Nu știu.
Din cauza situației, n-am discutat cu nimeni.
Sună incredibil.
E o poveste grozavă. E fantastică.
Ai depus mărturie la Comisia Specială?
- Ai fost la ei? - Da. Mă cred.
Spun că sunt credibil, deci...
Le-am dat numele unor persoane care știu cu ce m-am confruntat
și ale celor care erau cu mine atunci.
- Mi le poți da și mie? - Nu.
- Bine. Deci avem cuvântul tău. - Corect.
Dar când am mai vorbit ai zis
că vom obține confirmarea acestor fenomene.
Arată-ne marfa!
Unde e dovada? Când vom afla?
Dă-mi o estimare!
Înțeleg cât își dorește lumea ca datele acestea să devină publice.
Și eu sunt nerăbdător.
Dar, fiind în această tabără, înțeleg de ce durează atât.
Dar pot să-ți spun ceva.
În curând, să sperăm, vor apărea informații noi,
cu dovezi concrete.
În cât timp? Ai vreo idee?
În câteva luni, aș zice.
- În câteva luni? - Da. E tot ce pot să spun.
- Vor confirma povestea ta? - Corect.
Aș vrea să ofer detalii despre cum va decurge totul,
dar pot spune doar că va fi ceva care...
va șoca întreaga lume.
Voiam informații de la Michael Herrera.
Nume, adrese, informații concrete
care să confirme povestea lui. Zice că mai durează câteva luni.
Sunt îngrijorat. Timpul trece,
circumstanțele se modifică. Fenomenul e contestat.
Ne e din ce în ce mai greu să găsim martori voluntari.
Ne trebuie rapid probe solide, care să infirme raportul AARO.
Am analizat ce urmează să fac și am decis că e cel mai bun mod
de a contracara un raport care neagă orice inteligență non-umană
e să scot la iveală dovezi fizice ale contactului non-uman
imposibil de tăgăduit.
În clipa de față, multă lume e blazată deja.
Sunt în stadiul în care vor să vadă farfuriile
și cadavrele extraterestre.
Până atunci, rămân sceptici.
Autoritățile nu vor deschide hangarul.
„Iată farfuriile zburătoare!” Asta nu se va întâmpla.
Nu putem obține informațiile decât prin munca noastră.
Anchetatorii OZN ar spune
că materialele recuperate de la locul prăbușirii
ar fi realizarea supremă.
Vorbim despre aeronavele necunoscute, posibil non-umane,
care cad și lasă resturi sau alte materiale la locul accidentului.
Sunt multe dovezi care arată că recuperările sunt reale.
Aveau un program, Blue Fly, apoi un altul, Moon Dust.
Erau unități militare însărcinate cu recuperări.
Poate sunt sateliți rusești, poate nu. Unele resturi erau exotice.
Mult mai exotice decât un satelit creat de om.
Dacă guvernul sau agențiile de apărare au așa ceva,
păstrează tăcerea.
Dar, din fericire, există oameni de știință
care au îndrăznit să adune și să cerceteze mostre de la presupusele prăbușiri.
Azi mergem la doi dintre cei mai buni.
Jacques Vallée e o autoritate în domeniu.
A scris vreo 12 cărți extrem de importante,
care au schimbat modul în care e cercetat fenomenul.
Dr. Gary Nolan e medic
și a brevetat mai multe dispozitive medicale avansate.
Unele dispozitive folosite pentru a testa oameni
și bolile omenești sunt bune și la analizarea materialelor.
Uitați cu ce vreau să începem. Recuperări, resturi...
Ce știm despre asta? În general.
Există o istorie bogată în comunitatea oamenilor
care fac cercetări, strâng mostre și le analizează.
Aproape tot ce știm despre recuperări
e de la oameni din interior, care au declarat
că guvernul american a recuperat astfel de obiecte.
Și alte guverne, de fapt.
Povestea a început cu Roswell.
1947, Forțele Aeriene americane
au declarat că au recuperat un disc zburător.
N-au spus-o împătimiții fenomenului, ci Aviația americană.
Au emis un comunicat în care spunea că au recuperat una.
Toată lumea l-a văzut.
În 24 de ore s-au răzgândit, au schimbat declarația.
„Nu e un disc prăbușit, ci doar un balon meteorologic.”
Roswell a fost primul, dar au mai fost alte câteva zeci
raportate de martori.
Kingman, Arizona, 1953.
Mai multe OZN-uri în formație de luptă au survolat Kingman.
Câteva au căzut.
O echipă militară a mers acolo, a strâns resturile
și le-a dus în Nevada.
E un caz în Del Rio, Texas.
E un caz în Cape Girardeau, Missouri,
cu zeci de martori care-l confirmă.
E cazul Kecksburg.
Încă nu știm ce obiect era. Publicul n-a apucat să-l vadă.
A fost luat imediat de acolo.
Am putea obține mostre noi de undeva,
de la un potențial accident, pe care să le testați?
Ar fi materialele din Council Bluffs.
A fost un obiect în Council Bluffs, prin anii '70.
Oamenii se plimbau seara în parc
și au văzut ceva pe cer.
Erau fragmente incandescente de material care se prăbușeau.
Ce m-a atras la acest caz a fost rigurozitatea
cu care a fost tratat.
Cineva a verificat dacă era vreo topitorie în apropiere
care putea să producă materialele și să le arunce pe un câmp.
Să fie un meteorit?
N-ar fi lăsat o masă incandescentă pe sol,
ci un crater de impact.
Deci a fost ceva acolo. Au existat martori.
Și avem materialul
care a căzut sau a fost aruncat.
Guvernul nu a venit să confiște probe în Council Bluffs,
deci dr. Nolan și dr. Vallée cred că s-ar putea obține mostre.
Ce putem afla testând materialul?
Poate construcția sau compoziția sa
să ne dea indicii despre cum zboară,
cum face manevrele ciudate observate la OZN-uri?
Dacă găsim ceva produs
într-un mediu cu gravitație zero, în mod sigur nu e făcut de noi.
Nu putem produce nimic în spațiu.
Ar fi o revelație.
Dacă e să avansăm cazul ca dovadă a activității extraterestre,
trebuie să fie solid.
Am auzit că există martori care ar putea vorbi în public acum,
după aproape 40 de ani de tăcere.
Dar, din cauza raportului AARO, ar putea și să se facă nevăzuți.
A mai apărut o ipoteză totuși.
Cel puțin o persoană susține că nu a fost o întâlnire cu un OZN,
ci o farsă.
Când ai date despre o prăbușire OZN sau despre recuperări de materiale,
apar cei din umbră, gata să le dezmintă.
- George! - Ce faci?
Doug mă va ajuta să analizez toate posibilitățile.
Am început aventura OZN
în anii '80, când am auzit zvonuri
despre evenimentele din Nevada.
Că au aparate prăbușite,
OZN-uri, și că guvernul american
și agențiile au încercat să le demonteze
și să le înțeleagă.
Întrebarea e dacă le-au ascuns
la o companie privat sau la un colaborator,
pentru a le analiza.
Cred că răspunsul e afirmativ, deși raportul AARO spune altceva.
Dacă există tehnologie extraterestră
care a aterizat și guvernul american a recuperat-o,
vă garantez eu, fără îndoială,
că puțini ar avea acces la ea.
La Washington, opoziția e imensă.
Industria apărării are puteri discreționare la Capitoliu.
- Companiile locale. - Da. Iar opoziția crește.
Nu știu dacă îi vom determina vreodată să arate ceva.
Dacă ar afla cum funcționează, ar valora trilioane de dolari.
Ar schimba economia globală. Nu vor admite nimic.
Am fost la Stanford, la Gary Nolan și la Jacques Vallée.
Bine.
Ei mi-au zis unde am putea găsi potențiale resturi extraterestre.
Council Bluffs, Iowa?
Da. Acolo s-a întâmplat.
Planul ar fi să mergem acolo și să adunăm mostre, dacă putem.
Jacques Vallée și Gary Nolan n-au vorbit cu martorii.
Sper să ajungi tu la ei până nu se răzgândesc.
- O pot păstra? - Da.
Bine.
Super!
Acum am intrat în Council Bluffs, Iowa.
Aici a avut loc evenimentul din decembrie 1977.
Pentru început, mă voi întâlni cu un tip pe nume Jason Offutt.
Am găsit un articol de-ale lui de pe internet
în care detalia cum a cercetat evenimentul.
În mod ideal, o să-mi facă legătura
cu câțiva informatori sau chiar cu martori ai evenimentului.
Salut!
L-am chemat pe Jason la bibliotecă.
Aici există încă microfișe din anii '70,
deci au niște lucruri pe care nu le-am găsit online.
Am găsit un articol aici. O secundă, să-l scanez!
Aici se vede... E de a doua zi de după incident.
- Metalul misterioase care cade. - Din cer.
De ce nu e pe prima pagină? E îngropată alături de necrologuri.
Secțiunea 10-B.
Prima persoană menționată: pompier-șef adjunct Jack Moore.
Am vorbit cu Mike, fiul lui. A văzut cu ochii lui totul.
Mike și soția lui conduceau prin parc atunci, pe la 19:45.
Au văzut o lumină roșie intensă care plutea pe cer.
A crezut că e de la aerodromul Eppley, din apropiere.
- Da. - Dar nu se mișca.
Apoi, brusc,
a apărut sub el o altă minge de foc, mai mică.
Jack Moore. Fiul lui e Mike Moore.
- E localnic. - Da. Stă tot aici.
Cred că știi ce urmează să te întreb.
Evident.
Jason, de la bibliotecă, a zis că mă pune în legătură cu Mike.
Mike a fost reticent în privința subiectului în trecut,
dar se pare că e gata să scape de povara asta.
Mike m-a întrebat dacă vreau să ne vedem mâine sau...
„Nu mai bine azi?”
A fost acolo. A văzut totul cu ochii lui.
Vreau să-mi spună povestea cum a trăit-o el,
ca să pot evalua situația.
Pot să-ți spun ce am văzut și unde.
Ar fi excelent.
Erai singur?
Cu fosta mea soție.
Deci tu conduceai și erai cu fosta soție.
Spune-mi ce ai văzut!
Eram la volan.
Cam aici m-am uitat în sus și le-am văzut căzând din cer.
Inițial am crezut că e un avion,
dar apoi am văzut cum cădeau.
Nu se vedea lumina din vârful aripii sau ceva de genul acesta.
Și coborau drept, nu pierdeau altitudine ca la aterizare.
Apoi soția a zis că a văzut ceva plutind.
În aceeași direcție?
- Da. - Unde?
Aici, pe unde mergem. Era deasupra noastră.
Încerc să-mi dau seama dacă Mike spune adevărul.
Dacă aș fi văzut ce a văzut el, aș țipa și aș bate cu palmele în bord.
Așa aș fi făcut. Dar alții văd diferit situațiile astea
și au o altă reacție la chestii incredibile.
Aici a atins solul. Chiar aici, pe malul ăsta.
- Cam aici? - Da, pe aici.
Da, aici au căzut.
Au fost chemați pompierii, căci ardea tot malul acesta.
- Cam cât era zona care ardea? - Cam 1,2 m pe 1,8 m.
- Iar metalul era aici. - Da.
Și era topit.
- Da. Curgea aici. - Dar se întărea.
Da. De fapt, m-am întors și am luat niște fragmente.
- La naiba! Pot să-l ating? - Da, te rog!
Ce naiba...
Înțeleg de ce zici că făcea bule. Drace, ce greu e!
Acasă l-am lovit cu un baros de 3,5 kg.
Nu se îndoaie. Nici lampa nu-l taie.
Nu poate fi șlefuit sau îndoit.
Erau bucăți albastre în metal.
Îmi aminteau de becurile pentru bliț din anii '50 și '60.
- Cele albastre. - Da, de la camerele foto.
Nu se topeau. Erau bucăți distincte.
Seamănă cu o rocă, dar e al naibii de greu.
Și nu știu ce-i chestia asta argintie care strălucește la un capăt.
Mai ales aici, unde țin degetul.
Prima dată, urma să-i zic că-i o piatră.
Când am ridicat-o, m-a frapat densitatea.
„Omule, e...”
Credeam că are cam un kilogram, dar avea vreo șapte.
Îmi amintesc doar că mi-a zis tata odată
că nu știe ce conține.
Aș fi foarte interesat să o testăm, să aflăm mai multe.
Îți pot da o bucată, să o testați.
- Promit că o aduc. - Aș vrea să știu ce e.
În timp ce Doug adună dovezi despre un posibil accident OZN în Iowa,
eu atac direct premisa fundamentală din raportul AARO,
aceea că toate OZN-urile văzute
sunt fenomene naturale sau dispozitive create de om.
Am venit la podgoriile din California
să cunosc un astronom suedez, dr. Beatrice Villarroel.
E o savantă și o profesoară apreciată, care tocmai a publicat
o lucrare explozivă despre anomalii luminoase
care seamănă cu sateliții, dar surprinse înainte de apariția lor.
Se sugerează că o civilizație avansată
s-ar putea să fi trimis
poate milioane de sonde în galaxie, în căutarea altor civilizații,
a altor inteligențe.
Și că acestea apar pe cer, în apropierea planetei noastre.
Abia aștept să aflu ce fel de dovezi au adunat.
Spune-mi, cum ai căutat aceste potențiale sonde?
Palomar Sky Survey a digitalizat o colecție de plăci fotografice
Oricine le poate accesa pe internet.
Noi am descărcat imaginile
și le-am comparat cu imagini actuale ale bolții cerești,
notând diferențele.
Apărea ceva în anii '50 imposibil de găsit azi?
Aici se pot vedea nouă puncte luminoase. Toate arată ca niște stele.
Aici, 30 de ani mai târziu, nu mai vedem niciunul.
Nu mai sunt acolo.
- Erau acolo și au dispărut. - Exact.
Cu cinci ani înainte de Sputnik.
- Deci nu eram noi. - Nu.
Nu avem nimic acolo,
mai ales la distanțele acestea.
Dacă acesta sunt observații astronomice reale.
Și te-ai uitat la diferite...
N-am găsit problema.
Nu putem exclude asta.
Întotdeauna e posibil
să fi scăpat din vedere o explicație rezonabilă,
dar una astrofizică nu există aici.
Nici instrumentele nu pot explica asta.
Mai ai un alt exemplu?
Da. Am două aici.
Aici se văd cinci stele variabile în iulie 1952, care dispar mai târziu.
Iulie 1952 iese în evidență. Data asta îmi spune ceva.
Atunci a fost survolată capitala țării.
În iulie 1952, OZN-uri au survolat capitala două weekenduri la rând.
Le-a detectat radarul.
Au fost văzuți de piloți, au trimis avioane de vânătoare.
Dar, când ajungeau lângă ele, dispăreau.
Și mai e un exemplu, de la colegul meu din Madrid, Enrique Solano.
- Trei stele minunate. - De când e asta?
Asta e de pe 19 iulie 1952.
Trei obiecte aici, dar nu și dincoace.
Deci e posibil să fie ceva de natură extraterestră.
E o posibilitate. Sau un fenomen astrofizic nou,
care ne depășește imaginația.
O navă mai apropiată de Terra decât stelele.
Iau în calcul orice explicație.
E o coincidență uimitoare. Aș putea zice că are sens.
Dacă există o civilizație extraterestră,
e logic să trimită probe. Am trimis și noi.
- Avem și noi. - Exact.
Avem Voyager 1 și Pioneer.
Dacă putem noi, de ce n-ar trimite și ei?
Poate că au produs milioane de probe și le-au trimis peste tot.
E destul de limpede
că interesul extratereștrilor față de noi e de ordin științific.
Poate că aceste sonde ne demonstrează încă o dată
ce caută ei aici.
Un lucru e cert:
AARO nu poate spune că sunt sateliți, Starlink sau drone.
Poate că asta reprezintă, dar în varianta unei civilizații avansate.
Dar ce planuri au? Asta sper eu să aflu.
George mi-a zis de la început
că o persoană susține că acest caz e o farsă.
Mă întâlnesc cu un anume Darrell Livengood,
care susține că el a inventat povestea asta în anul 1977.
Nu-mi plac interviurile pe care le abordez direct cu scepticism.
Rămân deschis la orice, dar trebuie să-l descos cât mai bine.
Zi-mi tot ce știi! Te ascult.
În decembrie se fac 46 de ani.
- Da. - Venisem de la facultate.
Era în plină iarnă și m-am întâlnit cu trei prieteni.
Doi dintre ei au lucrat la Union Pacific.
Mi-au dat două dispozitive.
Le spuneau încărcături, dar erau dispozitive de sudare termică.
- Da. - Conțineau fosfor și pulbere.
Da.
Dacă aprindeai fitilul,
semăna cu un foc de artificii de 4 iulie.
Un con din acelea, care ține câteva minute.
- Da. - Chestia asta a durat cam 15 minute.
- Bine. - A aruncat scântei la 9 m înălțime.
E clar că fumul produs s-a disipat
și că a ajuns să semene cu un OZN.
Serios?
Or fi văzut ultima jerbă și semăna cu...
o navă spațială care arunca foc, doar că acestea urcau.
Urcau? Bine.
Când mi-a explicat
că avea prieteni de la căile ferate
și mi-a descris dispozitivul acestora,
folosit în mod normal la sudarea căilor ferate...
Poate că a fost opera lui.
Eram copii, puși pe distracție.
Da.
Fiul pompierului-șef...
Mike Moore.
a confirmat povestea asta.
- Bine. - Cine s-ar îndoi de cuvântul lui?
Și am păstrat secretul, până când n-am mai putut.
Povestea lui era destul de credibilă, dar nu are nimic tangibil.
Dar știți ce? Mike are.
Acum o să iau ce mi-a dat Mike
și o să fac comparația cu dispozitivul pentru sudură,
să văd dacă se potrivesc.
O să-l sun pe George,
să-i spun ce gândesc după discuția cu Darrell.
Nu știu cum o să reacționeze.
Subtitrarea: Gabi Nițu