A karrierem során megtanultam, hogy néha az az egyetlen módja,
hogy megfejtsek egy komoly kérdést, hogy összeszedek minden kis információt,
amiket aztán ha összeillesztek, megtalálhatom az igazságot.
Azért jöttem Phoenixbe, hogy információt gyűjtsek a jelentésemhez.
De a legmegdöbbentőbb dolog, amit megtudtam,
hogy milyen keményen próbálta a kormány eltussolni az ügyet,
miközben az űrhajó akkor is, és azóta is gondoskodik arról,
hogy tudjunk a jelenlétéről.
Meggyőződésem, hogy az űrhajót vezető intelligens létforma
okkal fedte fel magát olyan sok ember előtt anno 1997-ben,
és okkal fedi fel magát a szemtanúknak a mai napig.
Mintha ő maga nem akarná, hogy a szőnyeg alá söpörjük az ügyet.
NYOMOZÁS A FÖLDÖNKÍVÜLIEK UTÁN
A jelentésem megírásához megkértem Veet,
hogy keresse meg a pilótákat, akik odafent találkozhattak az űrhajóval.
Én dr. Lynne Kiteijal találkozom,
aki a phoenixi fények legkiemelkedőbb szakértője a világon.
Ki akarom deríteni,
hogy a közismert tényeken felül mi az, amit próbálnak eltitkolni.
- Lenyűgöző a kilátás, igaz? - Igen.
Üljünk le beszélgetni!
Dr. Lynne egészségügyi szakember,
ő készítette a legjelentősebb képeket a phoenixi fényekről azon az estén.
Jóval azelőtt elkezdett bizonyítékokat gyűjteni,
a szemtanúkkal beszélni
és mindent összefésülni, hogy a nyilvánosság elé állt volna.
Láttam az ikonikus képeit.
Miből gondolta,
hogy ez talán nem emberi űrhajó?
Aznap este olyan 20:30 körül észrevettem pár gömböt az égen.
Hatalmas volt, hat lámpa helyezkedett el rajta egyenlő távolságra.
Felhívtam az FAA-t, mert úgy láttam, hogy a reptér közelében volt.
És megkérdeztem,
hogy a légi irányítók látják-e, és hogy mi lehet.
- És mit mondtak? - Hogy a három fény 20:00-kor tűnt fel.
Megnézték a radart, de semmit sem láttak.
Aztán eltűnt.
Amikor a hat fény feltűnt 20:30-kor, az nagyon megrémisztette őket is.
Hat fénygömb volt az égen, egyenlő távolságra egymástól.
Hatalmas, több mint 1,6 km-es területet öleltek fel.
Úgy néztek ki, mintha valamihez hozzá lettek volna erősítve.
Az viszont nem látszott, hogy mihez.
Az egész egy egységként fordult szembe a széllel,
hogy aztán lassan felemelkedjen,
és szinkronban elrepüljön a South Mountain felé.
Megkérdeztem, mi lehetett, és azt felelték,
hogy kizártak minden hagyományos repülőt, hőlégballont,
lampiont, jelzőrakétát, de még azt is, hogy ejtőernyősök lennének lámpákkal.
Fogalmuk sem volt, hogy mi lehetett.
Mintha nem akartak volna azzal számolni, hogy talán nem emberi űrhajó volt.
Igen.
Egész nap próbáltam felkutatni a légierő egyik volt pilótáját, Melt,
aki elvileg találkozott a phoenixi fényekkor látott űrhajóval,
miközben szolgálatban volt a Luke Légibázison.
Jó lenne úgy beszélni vele, mint pilóta a pilótával. „Mit láttál?”
Elmesélhetné, hogy szerinte milyen technológiát látott.
Ő közvetlen közelről látta az űrhajót.
Egyelőre nem jártam sikerrel.
De már tudom, hogy ez jellemző azokra, akik ilyesmiket éltek át.
Elzárkóznak a nyilvánosság elől, mert félnek a megaláztatástól.
- Vee? - Igen. Jim?
- Szálljon be! - Jó.
De összekötöttek egy másik helyi nyomozóval,
Jim Dilettosóval,
aki beszélt Mellel nem sokkal azután, hogy végzett a műszakjával.
- Miért kezdett az üggyel foglalkozni? - Már hosszú ideje kutattam az ufókat.
Volt hozzá felszerelésem, műszereim.
A cégem rengeteg képet vizsgált meg az évek alatt.
Anno 1997-ben is kielemeztük a képeket és beszéltünk a szemtanúkkal
a phoenixi fények kapcsán.
Így került kapcsolatba Mellel?
Személyesen és telefonon is beszéltem Mellel,
bizalmasan.
Nem kötöttünk titoktartási szerződést.
De mindketten tudtuk, hogy miért és milyen minőségben vagyunk ott.
Értem. És mit mesélt el?
Azt mondta, hogy felszállt, és egyből...
ehhez a valamihez repült. Mert oda irányították. Ami...
A Luke Légibázis Phoenix nyugati oldalán helyezkedik el.
Igen.
Átrepült Phoenix felett,
Phoenix délnyugati részére, az arizonai Tempébe a reptér mellé,
hogy megközelítsen egy világító tárgyat.
Olyan közel ment,
hogy azt hitte, bele fog csapódni.
Mert nem tudta, mekkora volt, vagy milyen messze volt tőle.
Teljesen összezavarodott ettől a valamitől.
Emberként nem értette, mi történt vele.
- Nem. - Értem.
- Nem. - Le tudta írni, hogy nézett ki?
Azt mondta, olyan volt, mint egy gömb, ami belülről világított.
Ez a valami csak ott lebegett egy helyben,
de ahogy megközelítette,
felemelkedett, és délnyugati irányba elrepült Tucson felé.
Azt lehet tudni, hogy ezt felvette-e a kamerája?
Igen, fel.
Hű! Akkor elképzelhető, hogy valahol van erről videó is.
Már többször is hallottuk George-dzsal,
hogy létezik ez a fegyverkamerás felvétel.
Ha meg tudnánk szerezni,
bebizonyíthatnánk, hogy földönkívüli űrhajó volt.
Tovább kutatok, és felkeresem a kapcsolataimat.
De ez az infó legalább elősegíti George ügyét,
és az AARO is tudni fogja, mit keressen.
Igaz, hogy volt pár akadály,
de megszereztük a legjobb bizonyítékokat és vallomásokat a phoenixi fények ügyében.
Videókat az eredeti esetről és az új észlelésekről.
Olyan információkat, amelyek megcáfolják a hatóságok magyarázatát az ügyre.
És másodkézből származó beszámolókat
a pilóták és az űrhajó találkozásáról a levegőben.
De nem mehetek el, amíg nem járok utána a legfontosabb kérdésnek,
amire a kezdetek óta próbáljuk megtalálni a választ. Miért?
Bárhonnan is jöttek ezek a valamik,
miért mutatkoztak meg ennyi ember előtt egy ilyen nagyvárosban?
Dr. Lynne Kitei több száz szemtanúval beszélt.
Átnézem a vallomásokat, amiket összegyűjtött, és mintákat keresek,
hátha rá tudok jönni, hogy mi volt a céljuk.
Kutatást végzett az emberekkel, akik látták az esetet.
Milyen volumenű volt? Mit derített ki?
Már több mint 2000 tanúval beszéltünk,
akik arról számoltak be, hogy találkoztak vagy kontaktba kerültek
ezekkel a nem emberi, intelligens lényekkel. Így nevezzük őket.
Tényleg? És mit mondtak?
„Ne féljetek! Nem akarunk bántani.”
- Ez az általános üzenetük? - Igen.
Azt tapasztaltam a beszélgetések során,
hogy az emberek 90%-a egy pozitív, megvilágosodásszerű élményként élte meg,
ami igen mélyen érintette őket.
Az emberek ámulattal, kíváncsian nézték. Félreálltak a kocsijukkal.
Sokan a mai napig azt mondják, hogy áldottnak érzik magukat,
hogy láthatták a phoenixi fényeket.
Az a leglenyűgözőbb, hogy bárkik is voltak, nagyon gyengéden,
nem fenyegető módon akarták felhívni magukra a figyelmet.
Sokkal nagyobb a világ, mint azt állítják.
Tudom, hogy a phoenixi fényeket rengetegen látták.
Nagyon érdekes, hogy egyfajta mély, kollektív élményként élték meg az esetet.
Ez azért eltér attól, amit a világ más részein hallottunk.
A legtöbben felkavaró dolgokat éltek át,
és megijedtek, féltek ettől az egésztől.
Ebből arra következtetek, hogy az idegenek üzenni akarnak nekünk azzal,
hogy felfedik magukat.
De valóban csak azt üzenik, hogy nem akarnak bántani,
vagy valami többről van szó?
GEORGE OTTHONA
Azon dolgozom, hogy megcáfoljam az AARO felháborító jelentését,
amely szerint nincs bizonyíték
a nem emberi, intelligens létformák, a földönkívüliek létezésére.
Sürget az idő. Idén lesznek a választások.
Nem tudni, ki kerül kormányra.
Az is lehet, hogy már nem lesznek a Kongresszusban
az ufókutatás felfedésének támogatói.
Felkerestem mindenkit, akiről tudom, hogy tanúskodott az AARO-nak,
hátha megosztják a történetüket.
De azt tapasztaltam, hogy hamar bezárkóznak az emberek.
Nagy az ellenállás, és fogytán az időnk.
De nemrég visszahívott valaki,
akitől megkaphatom a hiányzó darabot a jelentésem megírásához.
Bob Jacobs a legfontosabb szemtanúja
minden idők talán legjelentősebb ufóészlelésének.
1964, Vandenberg Légibázis.
Kilőttek egy nukleáris tesztfejjel rendelkező rakétát,
de a kísérlet során feltűnt egy repülő csészealj.
Bob Jacobs az Amerikai Légierő hadnagya volt.
Ő felelt a kísérlet dokumentálásáért,
és az egészet felvette videóra.
A felvételt természetesen azonnal lefoglalták.
Bob tapasztalata nem példa nélküli.
Az 1940-es évek óta
rengeteg katona jelentette, hogy titokzatos űrhajók fértek hozzá
a nukleárisrakétakilövő-rendszerükhöz.
Oroszországban is találkoztam a jelenséggel,
mikor megkaptam a Védelmi Minisztérium
ufóprogramjairól szóló aktáit
többek között egy olyan konkrét esetről,
ahol az egyik orosz interkontinentális rakétabázist
megszállták az ufók.
Beírták a helyes kilövésvezérlő kódot,
és majdnem kirobbantották a 3. világháborút.
Legalább fél tucat amerikai rakétakezelő számolt be tanúként az AARO-nak
hasonló tapasztalatokról.
De szinte nyoma sincs annak, hogy az AARO komolyan vette volna őket.
Sok év múltán beszélt csak a dologról,
mikor beszámolt róla Robert Hastings barátomnak,
aki hasonló eseteket vizsgált.
De rengeteg bántás érte, így nem is beszélt róla többé,
amíg képbe nem került az AARO jelentése.
Jóhiszeműen elment nekik tanúskodni,
azt gondolta, végre dokumentálják a történetét.
Még az AARO-jelentésbe is bekerült az esete,
de úgy ítélték meg, hogy nem meggyőző.
Hű! Hogy vettétek rá Bobot, hogy beszéljen velünk?
Nagyon felbosszantotta, hogy az AARO ilyen méltatlanul bánt vele.
Mi pedig kihasználtuk ezt, és rávettük, hogy repüljön ide,
és mondjon el mindent.
Kicsit bűntudatom van. De csak kicsit.
Ez lehet a legfontosabb bizonyítéka,
hogy az AARO nem korrekt módon járt el a jelentésével,
és közel sem zárult le az ügy.
Muszáj megtalálnunk a választ ezekre a kérdésekre,
mielőtt késő lenne.
- A kollégám, Vee. - Üdv!
Bob Jacobs. Mondja el, mi történt,
mikor megjött a film a rakétakísérletről!
Egy nap munka közben
az Első Stratégiai Repülési Hadosztály egyik őrnagya felhívott, hogy:
„Hadnagy, kérem, fáradjon az irodámba!”
Mikor beléptem az irodába, ott volt két szürke öltönyös férfi is.
Azt mondta: „Ezt nézze!” Besötétített és bekapcsolta a vetítőt.
Ott volt a robbanófej, amihez odarepült ez a dolog.
Rálőtt egy fénysugárral, fentebb repült,
megint rálőtt, aztán odébb repült, megint rálőtt,
utána alárepült, onnan is rálőtt, majd elrepült.
Végül a robbanófej is eltűnt a képről.
Egy repülő csészealj volt.
Egy kör alakú korong, lámpával a tetején.
- Felkavar a dolog. - Igen. Látom.
Ez természetes.
Rég történt, de... Felkapcsolták a villanyt.
Az őrnagy megkérdezte, hogy: „Maguk szórakoztak valamit?”
Mondom: „Nem, uram.” Erre ő: „Akkor ez mi volt?”
Erre én: „Szerintem ufó lehetett.”
Erre ő: „Erről soha többé nem beszélhet.
Ez meg sem történt, hadnagy!”
A szürke öltönyösök mondtak valamit?
Nem, semmit. Csak bámultak.
- Sejti, kik lehettek? - Tudom, kik voltak.
Mansmann őrnagy később elmondta, hogy kik voltak.
A CIA.
Mit gondolt, amikor meglátta?
Teljesen ledöbbentem.
Az egész világegyetemről alkotott képem megváltozott.
- Nem hittem az ufókban. - Értem.
Más lett az egész világegyetem. Nem vagyunk egyedül. Teljesen lesokkolt.
Ez az oka, hogy 17 évig... Én...
Nagyon felkavar. Én beszélni akartam volna róla.
Teljesen felőrölt.
Nem mondhattam el a nejemnek, a barátaimnak.
A munkatársaimnak. Senkinek.
Gondoljanak bele! Hazudnom kellett.
Én is, és biztosan ők is úgy vélik,
hogy ez a történelmünk legjelentősebb eseménye.
Nem vagyunk egyedül.
Megjelent az AARO-jelentés.
Mit gondolt, amikor elolvasta? Meséljen arról a napról!
Nagyon dühös voltam. Mérges. Ideges.
Tényleg megtörtént, amit elmeséltem.
Mélységes neheztelést érzek, hogy a feddhetetlenségem, a becsületem,
a doktori címem, a könyveim,
minden érdemem veszélybe került amiatt,
hogy a kormány ilyen felháborító módon elhallgat mindent.
Nem akarják, hogy feszegessük a témát.
Hogy azt higgyük, hogy léteznek ezek a repülő dolgok.
Én nem hiszem, hogy léteznek. Tudom.
Ez nem hit kérdése.
Megtörtént.
Én is átéltem.
Tudjuk, hogy ez több tucatszor,
talán több százszor is megtörtént már világszerte.
Több nukleáris bázist is leállítottak Amerikában.
- Igen. - Oroszországban is történt hasonló.
Beírták a kódokat, és aktiválták a rakétákat.
Pontosan.
Jó pár drámai incidens történt több nukleárisrakéta-silónál és raktárnál.
Erős érdeklődést mutatnak a nukleáris fegyvereink iránt.
Igen. De csak mert azt akarják, hogy ne használjuk őket.
Úgy tekintek az ilyen meggyőző történetekre a földönkívüliekről
és idegen létformákról, amiket muszáj nyilvánosságra hozni.
Ezek a lények a '40-es évektől napjainkig újra és újra kapcsolatba lépnek velünk,
hogy üzenjenek nekünk.
„Ne szórakozzatok az atomfegyverekkel! Kiirtjátok a fajotokat.
Ne mérgezzétek a bolygótokat! Vigyázzatok rá!”
Ez azt sugallja,
hogy legalább egy részüket jobban érdekli a Föld,
mint mi magunk.
Talán ők is itt élnek.
Ezt akartam mondani. Veszélyeztetik a bázisaikat.
Többen gondolják úgy, köztük én is,
hogy már több száz, talán több ezer éve itt vannak a Földön.
Eddig két küldetésem volt.
Az első, hogy megcáfoljam az AARO jelentését azzal,
hogy bizonyítékokat gyűjtök az ufóaktivitásokról.
A második pedig, hogy kiderítsem, hogy mért vannak itt.
De rájöttem, hogy a két dolog összefonódik.
Ahhoz, hogy haladjon az ügy, és ne fussunk ki az időből,
be kell mutatnom mindent, amit eddig összegyűjtöttünk
a nagy kérdésekről: ki, hol, és legfőképpen, miért.
Semmit sem tarthatok vissza.
Miközben a válaszokat kerestem,
néha egymásnak igen ellentmondó eredményekre jutottam.
Úgy tűnt, hogy a colaresi incidensek és az állatcsonkítások
kutatás vagy mintavétel céljából történtek.
De mi állhat annak a rengeteg ufóészleléseknek a hátterében,
ahol ártalmatlannak, sőt jó szándékúnak tűntek?
Szerencsére nem csak én próbálok rájönni ezekre.
Épp Mike Mastershöz tartok.
Antropológiát tanít a Montana Tech Egyetemen.
Egyetemi professzor és elismert szakember,
aki igencsak felrázta a dolgokat egyedi meglátásaival arra vonatkozóan,
hogy kik ezek az idegenek, és mióta vannak a Földön.
Talán az elméletei segítenek tisztábban látni,
hogy hogyan viszonyulnak hozzánk,
és hogy hogyan kéne hozzájuk viszonyulnunk.
- George, örvendek. Foglalj helyet! - Én is. Végre találkozunk.
Igen.
Körbeutaztuk a világot, hogy megtaláljuk a választ a nagy kérdésekre.
És a te elméleted merőben eltér a paradigmától,
amit oly régóta vizsgálnak.
Úgy vélem, elengedhetetlen a multidiszciplináris megközelítés.
Így igyekszem az asztrobiológia, az asztronómia, a fizika,
és az antropológia téziseit figyelembe véve vizsgálni a dolgot.
Rengeteg arra utaló jel van,
hogy ezek a látogatók, ezek az ufók igazából mi vagyunk.
Időutazók a jövőből.
Nem mondom, hogy így van. Nem tudhatjuk.
De számításba kell vennünk ezt az eshetőséget is, mert logikus lenne.
Szóval akkor azt mondod, hogy amikor a szemtanúk találkoznak velük,
és azt gondolják, hogy az idegenek űrhajóját látják,
könnyen lehet, hogy azok igazából emberek időgépben.
Igen. Az Ockham borotvája nevű elv alapján.
Nem tudjuk, van-e más komplex életforma a világon,
de azt tudjuk, hogy mi itt vagyunk.
Hogyan hozható összefüggésbe a hosszú evolúciós folyamatunk
ezzel a kérdéssel?
Számos arra utaló jel van,
hogy az agyunk méretének növekedésével és az arcunk méretének csökkenésével,
ennek a hat-nyolcmillió éve tartó domináns tendenciának a fennmaradásával...
egyszer szürke földönkívülieknek fogunk kinézni.
Ezt az elméletet a legegyszerűbb tézisre alapozzuk.
Sokan, akik állításuk szerint közelről találkoztak nem emberi lényekkel,
szürke földönkívüliekként írták le őket.
Ezek alacsony élőlények
nagy, kerek fejjel és nagy, fekete mandulaszemekkel.
1965-ben vált ismertté ez a leírás Barney és Betty Hill állítólagos elrablása révén.
Azóta is folyamatosan jelentenek hasonló észleléseket a világ minden táján.
Mivel lehet ezt alátámasztani?
Le tudjuk modellezni, hogy milyen lesz a koponyánk a jövőben.
Megvannak a koponyán azok a bizonyos pontok,
amelyek alapján egy geometriai-morfometriai eljárás során
digitalizáljuk, és így láthatjuk,
hogyan nézne ki a távoli jövőben.
Arra jutottunk, hogy pont úgy,
mint a szürke földönkívüliek koponyája.
A koponya még csúcsosabb, még magasabb a homlok.
A szemgödör nagyobb és felfelé ívelt.
Ez az egyik legdominánsabb dolog,
amit a szürke földönkívüliek esetében meg szoktak említeni: a hatalmas szemek.
És ha a két lábon járás különbözteti meg a fajunkat a többitől,
és ők is felegyenesedve, két lábon járnak, és négy végtagjuk van,
valószínűleg rokonok vagyunk.
Sokan nem értik, miért nem igáznak le minket.
Már régóta köztünk vannak. De ha a jövőből jöttek,
nem igázhatnak le, mert tőlünk függenek.
Az időparadoxon védi az egész fajunkat.
Vegyük a nagyapánkat, akitől az anyánk vagy az apánk származik!
Tőlük pedig mi. Nem változtathatunk ezen a múltban.
Miért támadnának meg minket, ha a mi túlélésünktől függenek?
Szerintem fontos számításba vennünk, hogy talán a családfánk részei,
csak egy távolabbi ágához tartoznak.
A modern ufókorszak úgy 75 éve tart. De régebb óta itt lehetnek?
Látszólag az ősidőktől köztünk lehetnek.
Már az őskorból is vannak erre utaló barlangrajzok, geoglifák és vésetek.
Rengeteg eset támasztja azt alá, hogy az emberek, ha nem is ugyanolyan,
de igen hasonló dolgokat észleltek a történelmünk során.
Ez is az időutazásra utal.
Egyesek szerint az űrből jöttek, de sokak szerint a jövőből is.
Mikor már azt hinném, hogy megértettem a dolgot,
hogy ezek idegenek más bolygókról, akkor jön Mike, hogy:
„Ácsi! Ők talán mi vagyunk a jövőből.”
Kicsit megnyugtat ez az elmélet, mert ha ez tényleg így van,
akkor az az érdekük, hogy túléljük a bolygónkkal együtt.
Ez egybevág Bob Jacobs elméletével
a nukleáris rakétás esettel kapcsolatban.
Nagyon szeretnék valamilyen bizonyítékot találni az időutazásra.
Dr. Masters össze tud kötni valakivel,
aki innen pár száz km-re délre tárgyi bizonyítékot is tud nekünk mutatni.
CAPITOL REEF NEMZETI PARK UTAH
Jonathan Redbird Dover nyugalmazott navahóranger,
aki 10 éven át vizsgálta az ufókat
és már furcsa jelenségeket az őslakosok földjén.
A fremont indiánok
úgy 500–900 évvel ezelőtt éltek a vidéken.
Rengeteg történelmi feljegyzést hagytak hátra maguk után a sziklafalakon,
amelyekben részletesen leírták az eseményeket.
Te jó ég!
Nem semmi vásznat választottak a műalkotásukhoz.
Jól átgondolták, az biztos.
Igen.
A régészek a fremont indiánoknak tulajdonítják a rajzokat,
akik körülbelül ezer éven át éltek a Capitol Reef környéki területeken.
A sziklarajzok kőszerszámokkal készültek.
A mai hopi és zuni törzsek úgy tartják, hogy a rajzok az őseik mindennapi életét,
élményeit és hiedelmeit ábrázolják. Akár egy ősi közösségi médiás hírfolyam.
Van pár elég furcsa rajz.
Ezek itt úgy néznek ki, mintha szkafanderben lennének.
Ott a nagy, kerek sisak is,
ami nem emberi fej formájú.
Ezek alapján az ember eltűnődik az elméleten, és azon,
hogy ha léteznek ezek az időutazók, talán különböző időkben mutatkoztak meg,
és különféle módon ábrázolták ugyanazokat a lényeket.
Igen, így van.
Sokféleképpen lehet értelmezni a dolgot.
Ha akkor éltem volna,
és láttam volna egy űrhajóst, én is felrajzoltam volna a falra.
Persze.
Bárki is örökítette meg ezeket a furcsa lényeket,
ugyanazt tette, amit én tennék újságíróként.
Dokumentálta az eseményeket
a jövő generációi számára.
Ezt látván felelősségemnek érzem, hogy még mélyebbre ássak.
Mit gondol arról, amit Mike mondott az időutazókról?
Nagyon érdekesnek tartom a felvetést,
mert mi lineárisnak gondoljuk az időt.
Egy egyenes vonalnak képzeljük el, ami előre halad.
Azt gondoljuk, hogy nem mehetünk vissza.
Hogy csak egy irányba haladhatunk.
De mi van, ha lemezjátszóként képzeljük el az időt
a lemezen lévő barázdákkal, amelyek más irányba haladnak,
és egyszer csak kiugrik a tű, és másik idősíkban találjuk magunkat?
Szerintem az idő nem lineáris, ahogyan hisszük.
Szerintem körkörös, akár olyan értelemben is, mint egy gömb.
Felmegyünk a Barrier-stílusú ábrákhoz,
amik a fremont rajzokkal egy időben készültek.
Te jó ég! Nem semmi!
A Barrier-stílusú ábra kifejezést 1971-ben használták először
azokra a rajzokra, amiket ásványokból
és növényekből származó pigmentekkel festettek fel
kelet-Utah és nyugat-Colorado bizonyos részein.
Az archaikus korból származnak,
úgy 1500–4000 évvel ezelőttről, de talán még ennél is régebbiek.
- Lenyűgöző. - Igen. Tényleg az.
Hihetetlen, hogy ez a festmény egyáltalán létezik.
- És hogy fennmaradt. - Pontosan.
- Érthető, miért mondják, hogy ufók. - Igen.
Elég nehéz nem látni a hasonlóságokat.
- Igen. - Még a vak is látja.
Mutathatok még többet is.
Szuper.
Ezek az alakok tűnnek talán a leginkább földönkívülieknek.
Elég kísértetiesek.
Tényleg földönkívülinek néz ki.
Egyértelmű.
De antropológusként meg régészként nem mondhatjuk ezt.
Mást várnak el tőlünk.
- De ki az, aki nem látja a hasonlóságot? - Ez az.
Ha csak egyetlen ilyen földönkívülis ábra lenne
egyetlen helyen, már az is érdekes lenne önmagában,
de világszerte készültek ilyenek különböző korokban.
Az emberek lefestették, felvésték, amit láttak.
És ugyanazokat a dolgokat ábrázolták, amiket manapság mi is látunk.
Nagy szemű, nagy fejű lények, pont, mint a szürke földönkívüliek.
És fejlett technológiára utaló ábrákat is láttunk.
Antennákat. Űrsisakokat.
A napjaink észleléseihez olyannyira hasonlító rajzokból
arra következtethetünk,
hogy régóta köztünk vannak ezek a lények.
Többnyire békésen éltek mellettünk, így elképzelhető,
hogy időutazó emberek, akik szemmel tartják távoli rokonaikat.
De ezt csak akkor deríthetjük ki,
ha az emberek megosztják a történeteiket és az elméleteiket a nyilvánossággal,
mert nem kell a megaláztatástól tartaniuk, amivel évtizedeken át számolniuk kellett.
Visszatértünk a sivatagba,
ahol 35 évvel ezelőtt kezdetét vette a küldetésem,
hogy megválaszoljam a nagy kérdéseket.
Kik ezek? Miért vannak itt? Miért érdeklődnek irántunk?
De egymásnak ellentmondó adatokat, információkat, eseteket
és történeteket ismertem meg világszerte.
Egy részük pozitív és biztató, mint Phoenixben,
ahol több ezer ember látott egy hatalmas űrhajót,
amiről úgy érezték, békével érkezett.
De volt olyan is, hogy ezek a látogatók, ha tényleg azok,
ellenségesen vagy ellentmondásosan viselkedtek
az emberekkel és az állatokkal.
Megismertünk pár felkavaró esetet Brazíliában is.
Több helyen is bizonyítékot találtunk arra,
hogy a víz vonzza ezeket a lényeket, vagy talán a vízben is élnek.
Meglehet, hogy bázist építettek az óceán mélyén,
hogy szemmel tartsanak minket.
Nem látjuk át az időviszonyokat.
Mi évezredeknek fogjuk fel ezt az időt, ők talán csak egy hétvégének érzik.
Hogy miért lehetnek itt?
Nem tudom, van-e elég információnk, hogy biztosan tudjuk.
De jelenleg úgy gondolom, hogy nem csak egy válasz van,
mert lehetséges,
hogy nem csak egy földönkívüli civilizáció lépett velünk kapcsolatba.
Minden jel arra utal, hogy többféle okból többféle civilizáció van köztünk.
Mi így értelmezzük, de a valóság talán sokkal komplexebb ennél.
Mert nem tudjuk, mi az igazság.
Amíg a kormány
és a titkok őrzői
nem hozzák nyilvánosságra a bennfentes információkat,
nehezített pályán kell megpróbálnunk megválaszolni ezeket a kérdéseket.
Az AARO-jelentésből is egyértelmű,
hogy egyes kormányzati tagok pontosan ezt akarják.
Ezt olyan emberektől hallottam a hírszerzői körökből,
akik szerint talán jó okuk van a titkolózásra.
Nemcsak a technológiáért vívott harc miatt
az USA, Oroszország, Kína és más országok között,
hanem azért is, mert talán nagyon sötét az igazság.
Talán rájöttek,
hogy ha felfednék ezt az információt, az felborítaná a társadalmunkat.
1-ES TERMINÁL / A, B, C KAPU
De szerintem az emberek készen állnak az igazságra.
Így Washingtonba megyek,
hogy nyilvánosságra hozzam a Kongresszus előtt is, amit tudok,
még mielőtt végleg kifutunk az időből.
WASHINGTON
Jeremy Corbell kollégámmal találkozom, aki azon dolgozott,
hogy megtalálja a videót a medúzaszerű ufóról.
Reméljük, a szövetségesünk a Kongresszusnál,
Tim Burchett képviselő segíthet megszerezni,
illetve megtudhatom tőle,
hogy miket terveznek nyilvánosságra hozni.
Miben segíthetek?
Nos, először is, látta a videót,
amit George-dzsal közzétettünk a medúzás UAP-ről?
Láttam.
Tudjuk, hol van a teljes videó,
ahol transzmédiumként belemerül a vízbe, aztán kirepül.
Tudjuk, melyik ügynökség foglalta le a videót akkor éjjel.
Vannak közvetlen tanúim, akik hajlandóak tanúskodni,
ha nem éri őket semmilyen szankció.
Hatalmas az ellenállás. Első kézből tapasztaljuk.
Mit gondol az AARO-jelentésről?
Semmitmondó.
Banális. Ilyet harmadikban is tudtam volna írni.
Ha azt mondják, nem létezik ez az egész,
akkor miért nem adják ki a dokumentációt
a cenzúrázatlan jelentésekkel?
Hallott ezekről a régi ufóprogramokról,
a roncsmentő műveletekről, amelyek során megvizsgálták,
majd elrejtették a roncsokat? Igaz ez?
Úgy vélem, tényleg vannak ilyen programok, és a roncsmentő művelet is létezik,
mert voltak, akik megerősítették, és nincs okom kételkedni bennük.
És attól tartok, ha túl sokat árulok el arról, amit tudok...
Nem kívánom felfedni a helyszíneket, ahol ezek létezhetnek,
mert ha megtenném, a létesítmények eltűnnének.
Szóval úgy gondolja,
hogy valaki az épületben tudja, hogy hol van mindez?
Nem feltétlen ebben az épületben, de az épület közelében. Igen, uram.
Mikor láthatjuk?
Akkor, ha valaki jogszerűen kiáll a nyilvánosság elé,
és elmond mindent, amit tudnunk kell.
Nincsenek illúzióim,
hogy a jelentésem hatására a kormány
felhagy a több mint 70 éve tartó titkolózásával az ufókkal kapcsolatban.
De ha valaki '89-ben azt mondta volna,
hogy a kormány emberei nyilvánosan beszélnek majd
az idegen létformák észleléséről, bolondnak tartottam volna.
Ezek az emberi lét legnagyobb kérdései. Hol vagyunk a táplálékláncban?
Kik vannak fentebb? Mi a céljuk velünk?
Azért jöttek, hogy segítsenek? Hogy megmentsenek? Vezessenek? Tanítsanak?
Egyikre sem tudjuk a választ.
Nyilvánosságra hozom a bizonyítékokat, mert az emberiség jövője múlhat azon,
hogy megértjük-e, miért vannak itt, és mit akarnak tőlünk.
Remélem, a jelentésemmel időt nyerek az ügy felgöngyölítésére.
Bár most már Washingtonon a sor, hogy lépjen,
én még csak most lendülök bele igazán a nyomozásomba,
hogy kiderítsem az igazat az idegen létformákról.
A feliratot fordította: Bednárik Henriett