I karrieren min har jeg lært at om du skal takle store spørsmål,
må du av og til gjøre det
ved å sette seg sammen biter av informasjon
som til sammen kan avsløre den større sannheten.
Jeg dro til Phoenix for å samle informasjon til motrapporten.
Det som skiller seg mest ut,
er at myndighetene prøvde å avfeie dette fenomenet,
men fartøyet fortsetter trassig å hevde sin tilstedeværelse.
Det må være en grunn til
at de vesenene som styrte det fartøyet, lot seg selv bli sett av så mange i 1997,
og at de fortsatt viser seg for vitner i dag.
Fartøyet selv ser ut til ikke å la historien forbli skjult.
UNDERSØKELSE: ROMVESENER
For å styrke motrapporten ba jeg Vee om å spore opp piloter
som kan ha sett dette objektet i luften.
Imens skal jeg møte dr. Lynne Kitei
som er verdens fremste ekspert på lysene i Phoenix-hendelsen.
Jeg vil fylle ut hullene i det som er offentlig kjent om den hendelsen,
og det som kan ha blitt fortiet.
- Utsikten er spektakulær. - Ja.
La oss ta en prat her.
Dr. Lynne er lege
og tok de avgjørende bildene av lysene i Phoenix den kvelden.
Hun samlet selv alle slags bevis og snakket med vitner
lenge før hun bestemte seg for å gå ut offentlig.
Jeg har sett dine ikoniske bilder.
Hvordan skjønte du at dette kunne være et ikke-menneskelig fartøy?
Rundt kl. 20.30 den kvelden så jeg noen kuler på himmelen.
Massiv utstrekning, mer enn seks lys med lik avstand.
Jeg ringte FAA fordi de så ut til å være nær flyplassen.
Jeg spurte om noen av flygelederne hadde sett noe.
- Hadde de det? - Han sa at det kom tre kl. 20.
De kikket på radaren, men de syntes ikke der.
Og så forsvant de.
Da de seks dukket opp kl. 20.30, ble de skikkelig urolige.
Det var seks lyspunkter like langt fra hverandre.
Massivt spenn, over 1,5 km bredt. De så ut til å være knyttet til noe.
Men de så ikke helt hva disse lysene var festet til.
Hele greia snudde mot vinden som en enhet,
steg sakte og flyttet seg synkront til bak South Mountain.
Jeg spurte hva det var.
Han sa at hele gruppen utelukket konvensjonelle fly, ballonger,
kinesiske lykter, bluss og til og med fallskjermhoppere med lys.
De ante ikke hva det var.
Myndighetene ville ikke vurdere om det var et ikke-menneskelig fartøy.
Nei.
Jeg brukte hele dagen på å finne Mel, en tidligere flyvåpenpilot
som skal ha samhandlet med fartøyet fra lysene i Phoenix
mens han var på jobb på Luke Air Force Base.
Jeg vil gjerne snakke med ham, pilot til pilot. "Hva så du?"
Han kan fortelle om teknologien som han mener at han så.
Han så det med egne øyne. Men så langt har jeg ikke lyktes.
Jeg vet at det kan skje med folk som har opplevd dette.
De holder munn av frykt for å bli latterliggjort.
- Vee? - Ja, Jim.
- Kom inn. - Greit.
Men jeg ble henvist til en annen lokal etterforsker, Jim Dilettoso.
Han snakket med Mel rett etter at han kom fra jobb.
Hvordan ble du involvert i saken?
Jeg hadde vært involvert i UFO-undersøkelser lenge.
Vitenskapelig utstyr og instrumenter. Jeg hadde et firma som testet fotografier.
Da lysene i Phoenix skjedde i 1997,
analyserte vi bildene og snakket med vitner.
Slik fikk du kontakt med Mel?
Jeg snakket konfidensielt med Mel personlig og på telefon.
Vi hadde ingen konfidensialitetsavtale.
Men begge visste hvorfor og hvordan det skulle foregå.
Nettopp. Hva opplevde han?
Han snakket om at han tok av og dro rett til objektet.
Han ble sendt til objektet som...
Luke Air Force Base ligger på vestsiden av Phoenix.
Akkurat.
Han krysset Phoenix
til den sørvestlige delen av byen, til Tempe i Arizona, nær flyplassen,
og nærmet seg et lyst objekt.
Han kom så nær at han trodde han ville treffe det.
Han skjønte ikke hvor stort eller hvor langt unna det var.
Han ble veldig desorientert av hele greia.
Han forsto ikke hva som hadde skjedd med ham.
- Nei. - Skjønner.
- Ja. - Kunne han gi en beskrivelse?
Han beskrev det som en ball som ble opplyst fra innsiden.
Gjenstanden svevet på stedet,
og idet han nærmet seg det,
steg det opp og dro sørvestover mot Tucson.
Vet du om kameraet hans tok det opp?
Ja, det gjorde det.
Jøss. Så det kan finnes opptak av akkurat det han så.
George og jeg har hørt fra flere kilder at det opptaket fra våpenkameraet finnes.
Hvis vi bare kan få tak i det,
kan det bevise at det var av et utenomjordisk fartøy.
Jeg må lete videre og kontakte nettverket mitt.
Men denne informasjonen vil hjelpe Georges sak
og la AARO få vite at det er noe å se etter.
Vi har truffet på hindringer,
men vi har samlet de beste bevisene og vitneutsagnene
angående lysene i Phoenix.
Vi har bilder av den hendelsen og nye observasjoner.
De detaljene vil motbevise
myndighetenes benekting av saken.
Vi har annenhånds fortellinger om nære møter i luften
mellom piloter og det fartøyet.
Men jeg kan ikke dra herfra uten å ta opp det spørsmålet
vi har stilt fra begynnelsen: hvorfor.
Hvorfor lot disse vesenene seg
bli sett av så mange over en storby?
Dr. Lynne Kitei har snakket med hundrevis av vitner.
Jeg vil se etter mønstre i de vitneutsagnene hun har samlet,
og se om de kan forklare hvorfor det skjedde.
Du undersøkte dem som så lysene i Phoenix vitenskapelig.
Hvor stor var den, og hva lærte du?
Mer enn 2 000 mennesker i studien vår
har fortalt at de har hatt en kontakt eller forbindelse
med disse ikke-menneskelige, intelligente vesenene.
- Virkelig? Hva sa de? - At de ikke ville skade oss.
- Var det den generelle beskjeden? - Ja.
Når jeg har snakket med vitner,
sier de aller fleste, over 90 %, at de fikk en positiv oppvåkning
som påvirket dem dypt.
Folk følte ærefrykt og undring og stanset bilene sine.
Det er fortsatt folk som sier til meg
at de ble velsignet med opplevelsen av lysene i Phoenix.
Det utrolige er at de som gjorde dette, ville vise oss at de var her
på en mild, ikke-truende måte.
Det er mye mer der ute enn det vi blir fortalt.
Jeg vet at lysene i Phoenix ble sett av et stort antall mennesker,
men det ville vært fint å vite
om det kan ha vært en dyp, felles opplevelse
i motsetning til det vi har hørt fra andre deler av verden,
hvor de har hatt urovekkende opplevelser og blitt redde for hele greia.
Dette peker mot at de besøkendes hensikt med å avsløre seg var å gi oss en beskjed.
Men er budskapet "vi er ikke her for å skade dere",
eller er det noe dypere?
GEORGES HJEM
Jeg har utarbeidet min egen motrapport til AAROs skandaløse påstander om
at det ikke finnes bevis for ikke-menneskelig intelligens
eller utenomjordiske.
Det haster. Det er valgår. Vi vet ikke hvem den nye regjeringen blir.
Mange av dem
som forsvarer UFO-åpenhet i Kongressen, forsvinner kanskje.
Så jeg ringte alle dem jeg skjønte hadde vitnet for AARO
for å se om de ville fortelle.
Det jeg har funnet, er at folk er raske til å tie.
Det er mye motstand, og vinduet krymper.
Men jeg fikk en telefon fra noen som kan være den siste nøkkelen
til denne motrapporten.
Bob Jacobs er det viktigste vitnet
til det som kan ha vært den viktigste UFO-hendelsen.
Vandenberg Air Force Base i 1964.
De skjøt opp et missil med et uekte atomstridshode,
og noe kom ut under testen. En flyvende tallerken.
Bob Jacobs var løytnant i USAs Luftforsvar.
Han var ansvarlig for å dokumentere testen og filmet det hele.
Det opptaket ble beslaglagt umiddelbart.
Bobs erfaring er ikke uten presedens.
Siden 1940-tallet har militært personell rapportert om
at mystiske fartøyer har tuklet med atomutskytingssystemer.
Jeg så det til og med i Russland
i Forsvarsdepartementets mapper
om deres UFO-programmer,
inkludert en helt spesifikk hendelse
hvor en russisk interkontinental missilbase ble overmannet av UFO-er.
UFO-ene tastet inn riktige utskytingskoder og startet nesten tredje verdenskrig.
AARO fikk vitneutsagn fra minst seks amerikanske missiloperatører
med lignende erfaringer.
Det er lite, om noe, som viser at AARO tok disse rapportene på alvor.
Mange år senere sto Bob Jacobs frem
og sa noe om det til min venn, Robert Hastings,
som hadde etterforsket lignende saker.
Men han fikk mye dritt og sluttet å gi intervjuer
frem til AARO-rapporten ga ham en mulighet.
Han gikk inn i god tro og trodde
at han skulle få fortelle historien sin.
Hans sak var med i AARO-rapporten, men den ble ansett som ikke avgjørende.
Jøss. Hvordan fikk du Bob til å snakke med oss?
Han sto frem for AARO, men ble så dårlig behandlet at han ble forbannet.
Vi utnyttet det til å få ham til å stå frem og fly hit for å møte oss.
Jeg har litt dårlig samvittighet.
Dette kan være det viktigste beviset for at AARO feilet med sin rapport,
og at arbeidet må fortsette.
Vinduet kan ikke lukkes nå, for det finnes fortsatt viktige svar der ute.
- Dette er Vee. - Hei.
Dette er Bob Jacobs.
Hva skjedde da du fikk den fremkalte filmen fra missiltesten?
Jeg jobbet, glad og fornøyd, da en major fra 1st Strategic Aerospace Division
ringte og ba meg om å komme inn på kontoret hans.
To menn i grå dress sto lent mot veggen på kontoret. Han sa: "Se her."
Han skrudde lysene av og projektoren på.
Her er stridshodet. Denne greia kommer inn,
skyter en lysstråle, flyr opp hit,
skyter enda en lysstråle, flyr rundt, nok en stråle
flyr under den, enda en stråle, og flyr ut av bildet.
Og stridshodet falt ut av bildet.
Det var en flyvende tallerken.
En rund skive med en pære på toppen.
- Jeg blir emosjonell av dette. - Ja. Jeg ser det. Selvsagt.
Det er lenge siden, men lysene kom på.
Major Mansmann sa: "Køddet dere der oppe?"
Jeg sa "Nei, sir." Han sa: "Hva var det?" Jeg sa: "Det ser ut som en UFO."
Han sa: "Ikke snakk om det igjen.
Så vidt du vet, skjedde det ikke."
Sa karene i grå dress noe?
Nei. De bare stirret på meg.
- Vet du hvem de var? - Jeg vet det nå.
Major Mansmann fortalte meg hvem de var etterpå.
De var CIA.
Hva tenkte du da du så det?
Tankene mine eksploderte.
Hele mitt syn på universet endret seg.
- Jeg trodde ikke på UFO-er. - Nettopp.
Universet ble annerledes. Vi var ikke alene. Forbløffende.
Derfor har jeg i 17 år...
Jeg blir emosjonell. Jeg ville fortelle historien.
Det fortæret meg ikke å kunne si det til kona, venner eller kolleger.
Jeg kunne ikke si det til noen. Tenk å bli fortalt at du må lyve.
Jeg, og de, mente at dette var det viktigste som hadde skjedd
i menneskehetens historie. Vi er ikke alene.
AARO-rapporten kom ut.
Hvordan var det å lese den?
Jeg ble så sint. Rasende.
Det jeg fortalte, skjedde.
Jeg misliker sterkt at min integritet, min ære, doktorgraden, bøkene mine
og alt jeg har gjort, nå står på spill
takket være myndighetenes idiotiske fortielse.
Folk får ikke stille spørsmål.
Ingen får tro at de flyvende tingene er ekte.
Jeg tror ikke at de er det. Jeg vet det.
Det er ikke snakk om å tro.
Det skjedde.
Det skjedde med meg.
Dette har skjedd kanskje hundrevis av ganger rundt om i verden.
Amerikanske atombaser blir stengt.
- Ja. - Noe lignende med russerne.
- De tastet kodene og aktiverte missilene. - Nettopp.
Det har vært dramatiske hendelser ved atomrakettsiloer og lagerområder.
De er svært interessert i våre atomvåpen.
Ja. Fordi de vil ha oss til å slutte å bruke dem.
Noen av de mest overbevisende uttalelsene jeg har lest om ET,
ikke-menneskelig intelligens, er det jeg kaller romvesenledere.
De har samhandlet med mennesker og fortalt dem et par ting
igjen og igjen fra 1940-tallet frem til i dag.
Slutt å tukle med atomvåpen. Dere ødelegger dere selv.
Slutt å forgifte planeten.
Det antyder at noen av dem er mer interessert i planeten
enn i oss.
Kanskje de bor her også.
Jeg ville nevne det. De risikerte basene sine.
Mange, jeg også, tror
at de har vært her i hundrevis, kanskje tusenvis, av år.
Hittil har jeg hatt to oppdrag.
Ett var å motarbeide AARO-rapporten ved å bevise vår interaksjon
med ikke-menneskelig intelligens.
Det andre var å svare på hvorfor de er her.
Men de to målene henger sammen.
For å holde dette vinduet åpent,
må jeg presentere alt vi har samlet.
De store spørsmålene. Hvem, hvor og særlig hvorfor.
Jeg kan ikke underslå noe.
Å prøve å svare på de spørsmålene
har ført meg ned motstridende veier.
Motivasjonen bak Colares og lemlestelsen av dyr kan ha vært
forskning eller prøvetaking.
Men hva med de fleste såkalte romvesen-interaksjonene
som har vært bra og kanskje positive?
Jeg er ikke den eneste som stiller de spørsmålene.
Jeg skal møte Mike Masters.
Han er professor i antropologi ved Montana Tech University.
Han er en respektert akademiker
som virkelig har kastet om på ting med noen unike ideer
om hvem de besøkende er, og hvor lenge de har vært her.
Jeg vil se hvordan teoriene hans kan vise hvordan romvesenene ser på oss,
og kanskje hvordan vi bør se på dem.
- George, hyggelig. Sett deg. - Ja, endelig.
Ja.
Vi har reist verden rundt og forsøkt å få svar på de store spørsmålene.
Teorien din er annerledes enn ET-paradigmet man har utforsket lenge.
Det er viktig med en tverrfaglig tilnærming.
Jeg prøver å se på dette gjennom det vi kan lære
fra astrobiologi, astronomi, fysikk, og viktigst av alt, antropologi.
Det er mye som tyder på
at disse besøkende, UFO-enes innehavere, kan være oss.
Tidsreisende fra fremtiden. Jeg sier ikke at det er riktig. Ingen kan vite det.
Men det er viktig å vurdere denne modellen fordi det gir mening.
Så du sier at vitner ser fartøyene og de vesenene
og sier til seg selv "se de romvesenene i romskipet",
mens det faktisk kan være mennesker i en tidsmaskin.
Ja. Det følger Ockhams barberkniv.
Vi vet ikke om det er komplekst liv andre steder, men vi vet at vi er her.
Hva har langsiktig evolusjonær utvikling med dette spørsmålet å gjøre?
Det er mye som tyder på
at hjernen vår blir større, og ansiktet blir mindre.
Det er trenden de siste seks til åtte millioner årene.
Hvis den fortsetter,
kan vi forventes å se ut som grå romvesener.
Det begynner med enkelhet og fortsetter derfra.
I rapporter fra folk som hevder å ha møtt ikke-mennesker,
blir grå romvesener beskrevet.
Disse vesenene er lave
med store, runde hoder og store, svarte mandeløyne.
Denne beskrivelsen ble fremtredende i 1965
da Barney og Betty Hill skal ha blitt bortført.
Men lignende observasjoner har vært rapportert over hele verden.
Hvordan tester man teorien?
Vi kan modellere de hodeskallene inn i fremtiden.
Vi tar individuelle punkter fra hele skallen
og digitaliserer dem via en geometrisk, morfometrisk prosess,
og da ser vi hvordan de vil se ut i fremtiden.
Og ja, de så akkurat ut som det en grå romvesenhodeskalle vil se ut som.
Skallen ble enda mer loddrett, med større panne.
Øyehulene økte i størrelse og buet seg opp.
Det viktigste som ble beskrevet,
var de brede øynene som vanligvis assosieres med de grå.
Hvis det å gå på to ben definerer herkomsten vår,
og hvis de går oppreist på to ben med fire lemmer,
er vi sikkert i slekt.
Folk spør hvorfor de utenomjordiske ikke overtar.
De har vært her lenge. Hvis de er fra fremtiden,
er de avhengige av oss.
Det er bestefar-paradokset for hele vår art.
Hvis bestefaren din skapte dine foreldre, enten mor eller far,
som fortsatte med å skape deg, kan du ikke endre det.
Hvorfor skulle de angripe oss hvis de er avhengige av at vi overlever?
Det er viktig å tenke på at de kan være en del av familietreet vårt,
men fra en fjernere gren.
Den moderne UFO-æraen er 75 år, men har de vært her lengre?
De har visst vært her helt siden antikken.
Fra forhistorisk tid har man
alle slags helleristninger, geoglyfer og utskjæringer.
Tilfelle etter tilfelle tyder på at folk ser lignende ting,
om ikke de samme, gjennom menneskets historie.
Det peker mot tidsreiser.
Noen sier de er fra rommet, men mye sier at de er fra tiden også.
Når du har begynt å forstå UFO-mysteriet, kommer Mike Masters og sier
at de kan være de oss fra fremtiden.
Tanken om at de kan være oss fra fremtiden, er beroligende.
Det er i deres interesse at vi og planeten overlever.
Det stemmer med det Bob Jacobs fant ut
av sin opplevelse ved det atomrakettstedet.
Men jeg vil gjerne se bevis for den tidsreiseteorien.
Dr. Masters har en kontakt lenger sør
som kan vise oss fysiske bevis på den.
CAPITOL REEF NASJONALPARK I UTAH
Jonathan Redbird Dover er en pensjonert navajo-skogvokter
som i ti år har etterforsket UFO-er
og andre rare fenomener på forfedrenes jord.
Fremont-folket var her for omkring 500 til 900 år siden.
De etterlot seg ganske mange historiske skrifter på veggene
med detaljer om hendelser som hadde skjedd.
Jøss.
Forfedrene valgte et flott lerret for kunsten sin her.
Det var gjennomtenkt.
Ja.
Arkeologer sier at de symbolene er unike for Fremont-kulturen
som bebodde landet rundt Capitol Reef i rundt 1 000 år.
Helleristningene ble laget med steinredskaper.
Moderne hopi- og zuni-stammer anser disse merkene som en opptegnelse
over sine forfedres dagligliv, reiser og tro.
Som et eldgammelt sosialt medium.
Noen av bildene er ganske rare.
Særlig disse hvor de har noe som ligner på romdrakter.
Det er en stor, rund hjelm som ikke er formet etter et hode.
Man kan ikke unngå å lure på den tidsreiseteorien.
Hvis du har tidsreisende, men fra andre tider,
kan det være de samme, men representert på andre måter.
Det stemmer.
Man kan gjøre mange tolkninger.
Hvis jeg var der på den tiden og så en rommann, ville jeg risset det inn.
Absolutt.
Den som risset historiene om å ha sett rare vesener,
gjorde det jeg gjør som journalist.
De dokumenterte hendelser og laget en skildring for fremtidige generasjoner.
Når jeg ser dette, føler jeg et ansvar for å bringe historien videre.
Hva tror du om det Mike fortalte om tidsreisende?
Ideen er veldig interessant
fordi vi tenker på tiden som lineær.
Den er en rett linje ut i det fjerne.
Man tenker at man aldri kan dra tilbake.
Det finnes bare én retning.
Men tenk på tiden som en platespiller
med riller som går i forskjellige retninger.
Hva om nålen hoppet,
og du plutselig befant deg i en annen tidsperiode?
Jeg tror ikke at tiden er en lineær linje.
Jeg tror den kan være sirkulær, eller den kan være rund som en ball.
Vi skal opp til et barrierelignende piktogram
fra omtrent samme tidsperiode som Fremont-folket.
Herregud, se på dette.
Begrepet barrierepiktogram ble laget i 1971
for å identifisere en serie tegninger malt med pigmenter
fra mineraler og planter som finnes i Øst-Utah og Vest-Colorado.
De er karbondatert til den arkaiske perioden
mellom for 1 500 og 4 000 år siden og kan være enda eldre enn det.
- Det er fantastisk. - Det er utrolig.
Det er helt utrolig at dette feltet kunne finnes.
- Og det er her fortsatt. - Ja.
- Du skjønner at romvesener nevnes. - Ja.
Du må gå ganske langt for ikke å se likheten.
- Ja. - Du må stikke hodet i sanden.
Vi kan se på flere områder.
Bra.
Disse figurene er antakelig de mest romvesenaktige.
De er spøkelsesaktige.
Det ser ut som et romvesen.
Vi ser det.
Som antropologer og arkeologer kan vi ikke si romvesener.
Stigmaet har blitt påtvunget oss.
- Hvordan ser du på det uten å sammenligne? - Nettopp.
Hvis det bare er én romvesenlignende figur ett sted,
er det interessant, men de finnes i hele verden opp gjennom tiden.
Folk maler det de ser. De risser det de ser.
De viser hele tiden samme type ting som vi ser.
Storøyde med store hoder og ligner på grå romvesener.
Vi hadde eksempler på noe som så ut som teknologi.
Antenner og hjelmer. De er så like det folk rapporterer nå,
at hva enn disse tingene er, har de vært hos oss lenge.
De har levd med oss, for det meste fredelig.
Kanskje de er tidsreisende mennesker som holder øye med slektningene sine.
Dette er den typen informasjon som bare er mulig å oppdage
hvis folk er villige til å stå frem
og dele sine historier og teorier uten å bli latterliggjort.
Det har vært konsekvensen av å snakke om UFO-er i mange tiår.
Vi er tilbake i ørkenen.
For 35 år siden startet mitt forsøk på å løse de store spørsmålene.
Hvem er de? Hva gjør de her? Hva vil de med oss?
Dataene, informasjonen, sakene, de personlige opplevelsene
over hele verden maler motstridende bilder.
Noen er positive og oppmuntrende,
som i Phoenix, hvor tusenvis av mennesker så det svære fartøyet.
Det føltes som om de mottok et budskap om fred.
Men vi så også andre besøkende
uttrykke fiendtlighet, eller i det minste ambivalens
til menneskers og dyrs lidelser.
Vi så noen urovekkende møter i Brasil.
Vi fant også bevis for at disse tingene trekkes mot vann,
at de kanskje lever i vann.
De kan ha baser nede i de ukjente havene som de bruker for å holde øye med oss.
Vi kjenner ikke tidslinjen deres.
For oss har de vært her i tusenvis av år. For dem, kanskje en helg.
Hvorfor tror jeg de er her? Vi har ikke nok informasjon til å svare.
For meg virker det som om vi ikke har et enkelt svar,
for det er mulig at flere enn én sivilisasjon samhandler med oss.
Alt tyder på flere sivilisasjoner, antageligvis med flere agendaer.
Men det kan være bare det vi ser. Virkeligheten kan være noe helt annet.
Vi ikke vet hva sannheten er.
Før vi får innsideinformasjon fra myndighetene våre,
de sanne vokterne av hemmeligheten,
må vi prøve å svare på de spørsmålene med én hånd bundet bak på ryggen.
Som AARO-rapporten viste,
er det akkurat det enkelte hos myndighetene vil.
Jeg har hørt fra folk i etterretningskretser
at dette hemmeligholdes av gode grunner.
Ikke bare pga. kappløpet om teknologien
mellom oss, Russland, Kina og andre land,
men også fordi sannheten kan være ganske mørk.
Kanskje noen fant ut
at å avsløre den informasjonen ville ødelegge samfunnet.
Men jeg tror folk er klare for sannheten. Så jeg skal til Washington D.C.
for å presentere informasjonen min for Kongressen
og sørge for at dette vinduet ikke stenges for godt.
Min kollega Jeremy Corbell har jobbet med å spore opp
de manglende opptakene fra manet-UFO-videoen.
Vi håper at en alliert på Capitol Hill,
representant Tim Burchett, kan hjelpe med å få dette ut
og svare på noen spørsmål
om hvilke avsløringer som kan bli de neste.
Hva skjer?
Greit. For det første, har du sett
publiseringen av manet-UAP-en fra George og meg?
Ja.
Vi vet hvor opptakene er,
hvor den stuper i vannet, viser amfibisk evne og kommer ut.
Vi vet hvilket byrå som konfiskerte det den kvelden.
Og jeg har øyenvitner som vil snakke om det
hvis det ikke får konsekvenser for dem.
Motstanden er virkelig. Vi ser den på ekte måter.
Hva syntes du om AARO-rapporten?
Den sier ingenting. Jeg kunne skrevet den selv i tredje klasse.
De sier at dette ikke finnes,
så hvorfor gir de oss ikke dokumentasjonen og de usensurerte rapportene?
Tror du det er sant at de gamle UFO- programmene har hentet inn
vrakrester som de har analysert
og gjemt bort i lang tid?
Jeg tror det er noen programmer der ute.
Folk har sagt at vrakrestene er ekte. Jeg tviler ikke på dem.
Men hvis jeg avslører for mye av det jeg vet...
Jeg vil ikke si hvor dette kan finnes,
for hvis jeg gjør det, forsvinner de stedene.
Så du mener at noen her i denne bygningen vet du hvor de er?
Kanskje ikke i denne bygningen, men i nærheten, ja.
Når får vi se dem?
Noen må gå lovlig ut
og avsløre for oss det vi trenger å vite.
Jeg har ingen illusjon om at min rapport vil få myndighetene
til å endre hemmeligholdet av UFO-ene
de har hatt i mer enn 70 år.
Men hvis du sa i 1989 at folk hos myndighetene ville snakke offentlig
om ikke-menneskelig kontakt, ville jeg sagt du var gal.
Dette er menneskehetens største spørsmål. Hvor er vi i næringskjeden?
Hvem står over oss? Hva vil de?
Er de her for å hjelpe oss? For å redde oss? Undervise oss?
Vi vet ikke svarene på noe av dette.
Jeg deler mine bevis. Menneskeheten fremtid kan avhenge av oss,
at vi finner ut hvorfor de er her, og hva de vil ha fra oss.
Jeg håper at rapporten kan holde vinduet åpent.
I dag ligger ansvaret i Washington,
men min jakt på sannheten om utenomjordisk intelligens
har akkurat begynt.
Tekst: Linda Hansen