Am învățat în carieră că, pentru a avea răspuns la întrebările importante,
e necesar să pun cap la cap informații mărunte,
care, reunite, pot elucida un mare mister.
Am venit la Phoenix să adun informații pentru raport.
Dar cel mai mult m-a frapat
tentativa guvernului de a ridiculiza evenimentul,
deși prezența navei sfidează în continuare orice explicație logică.
Sunt convins că inteligența care pilota această navă
a avut un motiv să se lase văzută de atâția oameni în 1997.
Și continuă să se arate și astăzi.
E ca și cum nava nu vrea ca povestea ei să fie uitată.
PE URMELE EXTRATEREȘTRILOR
Pentru a-mi consolida raportul, Vee caută piloți
care au văzut fenomenul din aer.
Eu merg la dr. Lynne Kitei,
expertul principal global în privința luminilor din Phoenix.
Vreau să elimin lacunele
în privința datelor despre acest incident
și a informațiilor tăinuite.
- E o priveliște spectaculoasă. - Da.
Ia loc!
Dr. Lynne e medic.
Ea a înregistrat imaginile esențiale din seara incidentului din Phoenix.
S-a apucat să adune singură probe
și să discute cu martorii, pentru a avea o imagine completă.
Ți-am văzut pozele emblematice.
Cum ți-ai dat seama că nu era o navă creată de om?
În seara aia, pe la 20:30, am văzut niște sfere apărând pe cer.
Șase lumini, cu distanțe egale între ele, acopereau o zonă imensă.
Am sunat la FAA, pentru că păreau a fi lângă aeroport.
Am întrebat dacă a văzut ceva vreun controlor de trafic aerian.
- Și? - A zis că trei au apărut la ora opt.
Au verificat radarul, dar nu a indicat nimic.
Apoi au dispărut.
Când au apărut toate șase, la 20:30, deja erau alarmați.
Șase puncte luminoase, la distanțe egale,
dispuse peste o suprafață de peste 1,6 km. Păreau prinse de ceva.
Dar nu se vedea prea bine ce le ținea.
Toate s-au mișcat coordonat, împotriva vântului,
iar apoi s-au ridicat încet
și au dispărut împreună după South Mountain.
I-am întrebat ce erau. Mi-au zis că grupul
eliminase din start avioanele, baloanele,
lampioanele, rachetele de semnalizare sau parașutiștii cu lumini.
Habar n-aveau ce sunt.
Autoritățile nici n-au luat în calcul o navă de origine extraterestră.
Nu.
Am căutat o zi întreagă un fost pilot militar pe nume Mel,
care ar fi interacționat cu nava aceea
când era la datorie la baza Luke.
Mi-ar plăcea să-l întreb ce a văzut, ca de la pilot la pilot.
Poate mi-ar spune ce fel de tehnologie era.
Omul a văzut totul de aproape.
Dar n-am avut noroc deocamdată.
Știu acum că asemenea martori pot dispărea fără urmă.
Se ascund, pentru a nu fi ridiculizați.
- Vee? - Da, Jim.
- Urcă-te! - Bine.
Dar am fost trimisă
la un alt anchetator local, Jim Dilettoso,
care a vorbit cu Mel imediat după ce a ieșit din tură.
Cum te-ai implicat în cazul ăsta?
Sunt implicat în cercetarea OZN-urilor de multă vreme.
Echipamente, instrumente.
Am avut o firmă care a testat multe fotografii.
La incidentul din Phoenix, din 1997, am verificat poze și am interogat martori.
Așa ai luat legătura cu Mel?
Am vorbit cu el față în față și la telefon, confidențial.
Nu în baza vreunui acord de confidențialitate,
dar știam amândoi ce avem de făcut.
Da. Și ce a avut de spus?
Zicea că a decolat și că s-a îndreptat direct spre obiect.
A fost direcționat către el...
Baza aeriană Luke e la vest de Phoenix.
Da.
A traversat orașul Phoenix
către sud-vest, spre Tempe, Arizona, în zona aeroportului,
pentru a se apropia de un obiect luminos.
Atât de mult,
încât se temea că-l va lovi.
Nu-și dădea seama cât de mare era și la ce distanță era.
A fost foarte dezorientat de chestia aia.
Ca om, nu înțelegea ce i se întâmplă.
- Da. - Bine.
- Da. - A putut să-l descrie?
L-a descris ca fiind o sferă luminată din interior.
Obiectul plutea, nemișcat.
Când s-a apropiat de el,
s-a ridicat și a pornit spre sud-vest, către Tucson.
Știi cumva dacă a înregistrat ceva?
Da.
Mamă! Deci totul ar putea exista într-o înregistrare.
Și eu, și George
am tot auzit de existența acestei filmări.
Dacă am intra în posesia ei,
ar putea dovedi că a fost filmată o navă extraterestră.
Trebuie să mai caut, să apelez la contactele mele.
Dar informația asta îl va ajuta pe George
și AARO vor ști că mai au de lucru.
Am întâlnit câteva obstacole,
dar cred că am adunat cele mai bune dovezi și mărturii
despre luminile din Phoenix,
incidentul principal și noile apariții,
datele necesare respingerii explicațiilor oferite de autorități
și mărturii secundare cu privire la întâlniri aeriene
dintre piloți și nava respectivă.
Dar nu pot să plec fără a soluționa marea întrebare,
cea pe care o punem de la bun început: „De ce?”
De ce a vrut inteligența asta,
oricare ar fi originea ei, să fie văzută de un oraș întreg?
Dr. Lynne Kitei a vorbit cu sute de martori.
Eu vreau să caut anumite tipare în declarațiile adunate de ea.
Poate așa vom găsi răspunsul.
Ai făcut un studiu științific cu privire la martori.
A fost mare? Ce ai aflat?
Studiul cuprinde peste două mii de martori
care au declarat că au intrat în contact
cu aceste ființe inteligente non-umane, cum le spunem noi.
Serios? Ce au spus?
Să nu ne facem griji, că nu ne vor răul.
- Ăsta e mesajul general? - Da.
Discutând cu martorii, am aflat
că peste 90% dintre ei au avut o experiență pozitivă, revelatoare,
care i-a afectat profund.
Oamenii erau uimiți, curioși. Opreau mașinile pe dreapta.
Unii îmi spun și astăzi
că se simt binecuvântați să fi văzut luminile din Phoenix.
E incredibil. Cine a făcut asta ne-a atras atenția
asupra existenței sale în cel mai pașnic mod posibil.
Ni se comunică doar un fragment din ceea ce există.
Știu că luminile din Phoenix au fost văzute de un număr imens de oameni,
dar e interesant și faptul
că a fost o experiență umană profundă,
spre deosebire de alte părți ale lumii,
unde au fost experiențe deconcertante,
cu oameni speriați de evenimentele respective.
Asta susține ipoteza că vizitatorii ni se arată
ca să ne trimită un mesaj.
Dar o fi acesta „nu vă vrem răul”
sau e unul mai profund?
LOCUINȚA LUI GEORGE
Încerc să sintetizez propriul meu raport,
menit să infirme afirmațiile AARO
cum că nu se poate dovedi existența unei inteligențe non-umane, extraterestre.
Trebuie să ne mișcăm repede, e an electoral.
Nu știm cine va fi în noua administrație.
Cei care susțin transparența în cazul OZN-urilor ar putea dispărea.
I-am sunat pe toți cei care au depus mărturie pentru AARO,
să văd dacă ne pot povesti ceva.
Am constatat că oamenii sunt tot mai reticenți.
Rezistența crește, fereastra se închide.
Dar m-a sunat cineva care ar putea fi decisiv
în definitivarea raportului meu.
Bob Jacobs e cel mai important martor
de la cel mai important incident OZN din istorie.
Baza aeriană Vandenberg, 1964.
Au lansat o rachetă cu un focos nuclear fals
și atunci a apărut ceva, o farfurie zburătoare.
Bob Jacobs era locotenent atunci.
El documenta testul nuclear
și a filmat totul.
Evident, filmarea a fost confiscată imediat.
Experiența lui Bob nu e fără precedent. Din anii ’40 încoace,
personalul militar a tot raportat nave misterioase
care apar în timpul testelor nucleare.
Am întâlnit asta și în Rusia,
unde am obținut dosare de la Ministerul Apărării despre programele lor OZN,
inclusiv un incident care descrie
cum o bază de rachete balistice a fost invadată de OZN-uri.
Acestea au introdus codurile de lansare, fiind la un pas să declanșeze războiul.
AARO a avut declarații de la cel puțin șase operatori americani de rachete
cu experiențe similare,
dar nu există indicii că ar fi luat în serios aceste declarații.
După mulți ani, a vorbit
despre asta cu amicul meu Robert Hastings,
care investigase incidente similare.
Dar a fost ironizat și n-a mai dat interviuri
până când i s-a oferit ocazia cu raportul AARO.
S-a dus acolo cu bună credință,
convins că e șansa lui să-și expună povestea.
Au inclus cazul lui în raportul AARO, cu mențiunea „neconcludent”.
Mamă! Cum l-ai convins pe Bob să discute cu noi?
Faptul că a fost tratat astfel de AARO l-a scos din sărite.
Am profitat de asta și i-am cerut să vină să discute cu noi.
Am ceva mustrări de conștiință.
Ar putea fi dovada principală că raportul AARO e greșit
și că munca trebuie să continue.
Nu ne putem opri acum, căci mai sunt de aflat lucruri esențiale.
- Ea e Vee. - Bună!
Bob Jacobs. Ce-ai văzut când ai primit filmul developat de la testul cu rachete?
Lucram de zor într-o zi,
când un maior de la Divizia Strategică Aerospațială
m-a sunat și m-a chemat în biroul lui.
Acolo erau doi tipi în costume gri,
rezemați de perete. El mi-a zis: „Fii atent aici!”
Apoi a pornit proiectorul.
Se vede racheta zburând. Chestia asta apare,
trage în ea, apoi vine dincoace,
mai trage cu o rază de lumină, apoi, încă una aici,
și ultima, dedesubt. Iar apoi iese din cadru.
Iar racheta a căzut din cadru.
Era o farfurie zburătoare.
Un disc circular cu o bulă deasupra.
- Mă emoționez când povestesc. - Da.
Observ. E și normal.
A fost demult, dar... Au aprins luminile.
Maiorul Mansmann a zis, citez: „V-ați jucat voi pe acolo?”
I-am zis că nu. „Atunci, ce-a fost asta?”
I-am zis: „Îmi pare a fi un OZN.”
Mi-a zis să păstrez secretul.
„Locotenente, n-ai văzut nimic.”
Băieții în costume gri au spus ceva?
Nimic. Se uitau la mine.
- Știi cine sunt? - Acum, da.
Mi-a spus mai târziu maiorul Mansmann.
Erau de la CIA.
Ce ți-ai zis când ai văzut înregistrarea?
Mi-a stat mintea în loc.
Viziunea mea asupra Universului s-a schimbat complet.
- Nu credeam în OZN-uri. - Corect.
Universul era altfel. Nu eram singuri. A fost uimitor.
De aceea, timp de 17 ani am...
Am emoții. Am vrut să povestesc.
Mă măcina. N-am putut vorbi cu soția, cu prietenii
sau cu colegii de muncă. N-am putut spune nimănui.
Gândiți-vă cum e să fii îndemnat să minți!
Eu, ca și ei, de altfel, sunt convins că e cea mai mare descoperire
din istoria omenirii. Nu suntem singuri.
Raportul AARO.
Cum ai reacționat în ziua aia, când l-ai citit?
M-a scos din sărite. Eram furios.
Ceea ce am povestit e real.
Integritatea mea, onoarea mea, doctoratul meu, cărțile scrise...
Toate realizările mele sunt dejucate acum
de tăcerea asta stupidă cu care ne tratează guvernul.
Nu vor să pună nimeni întrebări,
să creadă cineva că obiectele astea sunt reale.
Eu sunt absolut convins că există.
Nu trebuie să mai cred nimic.
S-a întâmplat.
Mi s-a întâmplat mie.
Știm că asta s-a întâmplat de zeci, de sute de ori pe tot globul.
Baze nucleare americane închise, scoase din uz.
- Da. - La fel au pățit și rușii.
Au introdus codurile, au activat rachetele.
Exact.
Au fost incidente dramatice
la buncărele cu rachete nucleare și în zone de depozitare.
Sunt foarte interesați de armele noastre nucleare.
Da, pentru că vor să nu le mai folosim.
Cele mai convingătoare chestii citite de mine despre ET
sau despre inteligența non-umană sunt „editorialele extraterestre”.
Aceste ființe interacționează cu noi și ne repetă aceleași lucruri,
din anii ’40 până în prezent.
Încetați cu armele nucleare, vă veți autodistruge!
Nu otrăviți planeta, îngrijiți-o!
E destul de limpede că unii sunt mai interesați de planetă
decât de noi.
Poate și ei stau aici.
Asta urma să zic. Sunt și ei în pericol.
Eu și alții credem
că sunt aici de sute de ani, poate chiar de mii de ani.
Până acum, aveam două misiuni.
Una era să contracarez raportul AARO, aducând dovezi
că alte inteligențe interacționează cu noi.
A doua era să răspund la întrebarea: „De ce sunt aici?”
Cele două sunt interconectate, e clar.
Pentru a putea să-mi continui misiunea,
trebuie să prezint toate dovezile acumulate până acum.
Marile întrebări, „cine”, „unde” și mai ales „de ce”.
Nu pot ascunde nimic.
Tentativa de a găsi răspunsuri
a fost uneori presărată cu metode și descoperiri contradictorii.
Incidentul Colares și mutilările par să fi avut ca scop
cercetarea sau prelevarea de mostre.
Dar marea majoritate a interacțiunilor extraterestre
au fost benigne sau chiar pozitive.
Din fericire, nu doar eu am aceste dileme.
Mă întâlnesc cu Mike Masters,
profesor de antropologie la Universitatea Montana Tech.
Acest profesor titular, foarte respectat,
a venit cu câteva idei unice și originale cu privire
la identitatea vizitatorilor și la prezența lor aici.
Poate teoriile lui mă vor ajuta să înțeleg cum ne privesc ei
și cum ar trebui să-i privim noi.
George, încântat. Ia loc!
- Ne întâlnim, în sfârșit. - Da.
Am călătorit în jurul lumii,
în căutarea marilor răspunsuri.
Teoria ta e diferită de clasicul set de ipoteze ET
explorate de atâtea ori.
E important să vii cu o abordare multidisciplinară.
Încerc să stabilesc ce putem învăța
din astrobiologie, astronomie, fizică și mai ales din antropologie.
Sunt destule indicii
că acești vizitatori, ocupanții OZN-urilor, am putea fi noi.
Călători în timp din viitor.
Nu garantez asta, nimeni nu știe.
Dar e bine să analizăm aceste teorii, căci sunt cât se poate de logice.
Deci ideea ar fi
că martorii văd obiectele și ființele din ele
și își zic că au văzut extratereștri într-o navă,
dar ar putea fi oameni într-o mașină a timpului.
Da. E conformă cu briciul lui Occam.
Nu știm dacă există ființe complexe altundeva, dar știm că noi suntem aici.
Deci care e relația dintre evoluția pe termen lung și această chestiune?
Conform datelor,
masa cerebrală crește iar fețele se micșorează.
E tendința evolutivă din ultimii opt milioane de ani.
Dacă va continua așa...
vom arăta exact ca extratereștrii gri.
Ipoteza pleacă de la ceva simplu și explorează noi orizonturi.
Mulți oameni care au întâlnit aceste ființe necunoscute
au descris „extratereștrii gri”.
Niște ființe scunde,
cu capete mari, rotunde și ochi negri mari, migdalați.
Descrierea a devenit celebră în 1965,
după presupusa răpire a lui Barney și Betty Hill.
Dar s-au raportat cazuri similare de-a lungul timpului în toată lumea.
Cum testezi teoria asta?
Avem moduri de a modela aceste cranii din viitor.
Luăm puncte individuale de pe suprafața craniului
și le digitalizăm
printr-un proces de morfometrie.
Vedem cum ar putea arăta într-un viitor îndepărtat.
Și, desigur, capul arată exact ca acelea ale extratereștrilor gri.
Craniul a crescut și fruntea e mai pronunțată.
Orbitele oculare au crescut și s-au curbat.
Asta descriu cam toți.
Ochii aceștia mari, pătrunzători, sunt raportați
cam la toate entitățile gri.
Mersul biped e trăsătura definitorie a speciei noastre,
deci dacă au patru membre și merg pe două, probabil suntem înrudiți.
Oamenii întreabă de ce nu preiau controlul.
Sunt de mult aici. Dar, dacă sunt din viitor,
nu vor să-l preia, căci depind de noi.
E paradoxul bunicului pentru întreaga specie.
Bunicul tău a avut-o pe mama ta sau l-a avut pe tatăl tău,
iar părinții te-au avut pe tine. Nu poți schimba asta.
De ce să ne atace, dacă depind de supraviețuirea noastră?
E important să admitem teoria că fac parte din arborele nostru genealogic,
dar de pe o ramură îndepărtată.
Era modernă a OZN-urilor are 75 de ani, dar ei au venit mai demult?
Se pare că sunt pe aici încă din antichitate.
Din perioada preistorică
avem tot felul de petroglife, geoglife și sculpturi.
Sunt nenumărate dovezi care arată că oamenii au văzut lucruri similare,
dacă nu chiar identice, pe tot parcursul istoriei.
Din nou, călătorie în timp.
Unii spun că sunt din spațiu, iar alții, din viitor.
Când credeai că ai lămurit treaba
și că sunt extratereștri, apare Mike Masters:
„Stai așa! Poate suntem noi din viitor.”
Mă liniștește ideea. Dacă suntem noi din viitor,
au tot interesul ca noi și planeta să supraviețuim.
E în concordanță cu ce a observat Bob Jacobs
la poligonul de teste nucleare.
Dar eu aș vrea dovezi ale ipotezei călătoriei în timp.
Dr. Masters are pe cineva
care ne poate arăta dovezi concrete la câteva sute de kilometri spre sud.
PARCUL NAȚIONAL CAPITOL REEF UTAH
Jonathan Redbird Dover e un ranger Navajo pensionat
care a investigat zece ani OZN-uri
și alte fenomene ciudate din zonă.
Cultura Fremont e aici de acum 500-900 de ani.
Au lăsat foarte multe texte rupestre
care descriu evenimentele petrecute.
Doamne!
Strămoșii au ales o pânză grozavă pentru arta lor.
S-au gândit serios la asta.
Da.
Arheologii atribuie aceste desene unice culturii Fremont,
care a ocupat teritoriile Capitol Reef timp de o mie de ani.
Petroglifele au fost gravate cu unelte de piatră.
Triburile moderne Hopi și Zuni le consideră o istorie detaliată
a vieții, călătoriilor și credinței strămoșilor lor.
Ca o veche rețea de socializare.
Unele imagini sunt ciudate.
Mai ales indivizii aceștia, care par să aibă costume spațiale.
Au o cască mare și rotundă
care nu seamănă deloc cu un cap.
Extrapolând un pic teoria călătoriei în timp,
acești călători din diferite momente din istoria omenirii
ar putea fi exact aceiași, reprezentați în moduri diferite.
Exact.
Sunt multe interpretări posibile.
Dacă trăiam în vremurile alea
și vedeam un astronaut, sigur îl pictam pe pietre.
Categoric.
Cine a gravat aceste ființe ciudate
făcea exact munca mea de reporter:
documenta evenimente de actualitate și le lăsa generațiilor viitoare.
Acum, că văd asta, simt că e de datoria mea
să duc povestea mai departe.
Ce zici de ceea ce ne-a spus Mike despre călătorii în timp?
Ideea e foarte interesantă,
pentru că noi considerăm timpul liniar.
O linie dreaptă, care merge înainte.
Ipoteza e că e imposibil să mergi înapoi pe ea,
că are doar o direcție.
Dar dacă privim timpul ca pe un disc de vinil,
cu șanțuri care merg în direcții diferite?
Dacă ar sări acul
și te-ai regăsi brusc în altă perioadă?
Nu cred că timpul e liniar, așa cum îl vedem noi.
E posibil să fie circular. Sau poate sferic, ca o minge.
Urcăm la o pictogramă în stil barieră,
tot din perioada culturii Fremont.
Doamne, ia te uită!
Sintagma „pictogramă în stil barieră” a fost inventată în 1971,
pentru a identifica o serie de desene pictate cu pigmenți
din minerale și din plante,
care apar în est în Utah și în vest în Colorado.
Datarea cu carbon arată că sunt antice,
pictate cu 1.500-4.000 de ani în urmă, poate chiar mai mult.
- E uimitor. - Absolut. Sunt incredibile.
Însăși existența unui asemenea grup e incredibilă.
- Și e tot aici. - Într-adevăr.
- E clar de ce e „extraterestru”. - Da.
E greu de tot să nu faci o paralelă.
- Da. - Doar să nu vrei s-o faci...
Mai avem de văzut și alte zone.
Bine.
Siluetele astea arată cel mai ciudat.
Sunt fantomatice.
Arată ca un extraterestru.
Se vede clar.
N-avem voie să rostim cuvântul ca antropologi, ca arheologi.
E stigmatul nostru.
Dar cum să nu faci o paralelă?
Întocmai.
Dacă era o singură figură străină, într-un singur loc,
ar fi fost interesant,
dar apar peste tot, în vremuri diferite.
Oamenii pictează și sculptează ce văd
și prezintă în mod repetat exact ce vedem și noi acum.
Ochi mari, cap supradimensionat. Exact ca extratereștrii gri.
Avem exemple de tehnologie avansată.
Antene, căști. După aspectul lor,
identic cu cel descris în zilele noastre,
e limpede că, orice ar fi, sunt printre noi de mult timp.
Am coexistat pașnic în mare parte,
deci poate că sunt călători în timp, care-și studiază rudele îndepărtate.
E genul de informație care poate fi descoperită
doar dacă oamenii fac un pas în față
și prezintă ce au văzut, fără teama de ridiculizare
asociată de atâtea decenii cu discuțiile despre OZN-uri.
Am revenit în deșert,
unde a început călătoria mea cu peste 35 de ani în urmă,
căutând marile răspunsuri.
Cine sunt? Ce caută aici?
De ce îi interesăm?
Datele, informațiile, cazurile și experiențele personale
din lume prezintă situații contradictorii.
Unele par pozitive, încurajatoare.
Ca în Phoenix, unde mii de oameni au văzut o navă imensă
și au simțit că primeau un mesaj de pace.
Dar am văzut și vizitatori, dacă asta sunt,
manifestând ostilitate sau indiferență
față de oameni și de animale.
Am analizat întâlniri tulburătoare din Brazilia.
În alte locuri am găsit dovezi că sunt atrași de apă,
că poate trăiesc în apă.
Ar putea avea baze oceanice în zone necartografiate,
de unde ne supraveghează.
Nu știm cum percep timpul.
Par să fie aici de mii de ani, dar poate e un weekend pentru ei.
De ce cred că sunt aici?
N-avem suficiente date pentru a răspunde.
Dar e limpede că nu există un singur răspuns,
fiindcă e posibil să nu interacționeze o singură civilizație cu noi.
Toate datele arată că sunt mai multe, probabil cu misiuni diferite.
Dar poate că asta percepem noi, iar realitatea e complet diferită.
Pentru că nu știm adevărul.
Dacă nu aflăm mai multe informații de la guvernanți,
adevărații păstrători ai secretului,
vom căuta mereu răspunsurile
cu o mână legată la spate.
Așa cum arată raportul AARO,
exact asta își doresc unii oficiali din guvern.
Sunt oameni din interior cu care am discutat
care consideră că avem motive să păstrăm secretul.
Nu doar în cursa pentru tehnologizare
dintre SUA, Rusia, China și alte țări.
Poate că adevărul suprem e cam macabru.
Poate a realizat cineva că dezvăluirea acestor informații ar distruge societatea.
TERMINALUL 1, PORȚILE A, B, C
Dar lumea e pregătită să afle adevărul.
Mă duc la Washington
să prezint cercetările mele Congresului,
ca să nu se închidă fereastra pentru totdeauna.
Mă întâlnesc cu colegul meu Jeremy Corbell, care a căutat
filmarea lipsă din clipul cu OZN-ul meduză.
Sperăm că un aliat de la Capitoliu
deputatul Tim Burchett, poate să facă publice datele
și să-mi răspundă la câteva întrebări despre următoarele dezvăluiri.
Ce faci?
Pentru început, ați văzut imaginile obține de mine și de George cu acel FAN meduză?
Da.
Știm unde e făcută filmarea,
unde intră obiectul în apă. Știm că poate schimba mediul.
Știm și ce agenție a confiscat imaginile atunci.
Am martori dispuși să depună mărturie,
dacă nu vor exista repercusiuni.
Respingerea fenomenului există. E cât se poate de clar.
Ce părere aveți despre raportul AARO?
Nu spune nimic. E atât de tern, că puteam să-l scriu în clasa a treia.
Dacă spun că lucrurile astea nu există,
de ce nu ne dau documentația
și rapoartele needitate?
Ce părere aveți despre programele astea OZN?
Avem obiecte recuperate și analizate,
ascunse multă vreme? Ce credeți?
Există programe, da. Iar în legătură cu recuperarea de obiecte...
Am vorbit cu experți care o confirmă. N-am motive de îndoială.
Mă tem că, dacă dezvălui prea multe din ceea ce știu...
Nu vreau să menționez în ce zone există așa ceva,
căci ar dispărea de acolo peste noapte.
Aveți senzația
că e cineva în clădirea asta care știe exact unde sunt?
Poate nu chiar în aceasta, dar în apropiere, cu siguranță.
Când le vom vedea?
Atunci când o să vină cineva în mod legal
și o să ne dezvăluie aceste lucruri.
Nu-mi fac iluzii că raportul meu va convinge guvernul
să desecretizeze complet subiectul OZN
după 70 de ani.
Dar dacă mi-ai fi spus în 1989
că oficiali din guvern vor vorbi în public
despre contactele non-umane, aș fi zis că ești nebun.
Sunt cele mai mari întrebări ale omenirii.
Unde suntem în lanțul trofic? Cine e mai sus? Ce planuri au cu noi?
Sunt aici să ne ajute, să ne salveze, să ne călăuzească, să ne învețe?
Nu avem aceste răspunsuri.
Vă prezint dovezile mele fiindcă viitorul omenirii poate depinde
de felul în care înțelegem prezența și scopurile lor.
Sper că raportul meu va păstra deschisă fereastra.
Călătoria mea se încheie azi la Washington,
dar cea de descoperire a adevărului
în privința inteligenței non-umane abia începe.
Subtitrarea: Gabi Nițu