En sak jag har lärt mig är att om man ska ta itu med stora frågor...
Ibland är det enda sättet att göra det genom att pussla ihop bitar av information
som tillsammans kan avslöja en större sanning.
Jag kom till Phoenix för att samla information till min motrapport,
men det som sticker ut mest...
Regeringen ansträngde sig för att sopa fenomenet under mattan,
ändå fortsätter farkosten hävda sin närvaro.
Det finns en anledning till varför intelligensen som styrde farkosten
lät sig ses av så många människor 1997
och fortsätter visa sig för vittnen idag.
Det är som om farkosten vägrar låta historien begravas.
För att stärka min motrapport bad jag Vee spåra piloter
som kan ha stött på det här objektet i luften.
Jag ska träffa dr Lynne Kitei,
världens främsta expert på Phoenixljus-incidenten.
Jag vill fylla i luckorna
mellan vad som är allmänt känt och vad som kan ha undanhållits.
- Utsikten är spektakulär. - Ja.
Vi sätter oss här.
Dr Lynne är läkare,
och hon dokumenterade de definitiva bilderna på Phoenixljusen.
Hon tog på sig att samla in bevis, prata med vittnen
och sammanställa allt långt innan hon gick ut offentligt.
Jag har sett dina ikoniska bilder.
Hur insåg du att det kunde vara en icke-mänsklig farkost?
Runt halv åtta den kvällen dök klot upp på himlen.
Spannvidden var enorm. Det var över sex lampor med jämna avstånd.
Jag ringde FAA då det såg ut att vara nära flygplatsen.
Jag frågade om nån av flygledarna hade sett nåt.
- Hade de gjort det? - Han sa att de tre dök upp klockan åtta.
Så de tittade, men de syntes inte på radarn.
Sen försvann de.
Det var när de sex dök upp halv åtta som de verkligen blev oroliga.
Det var sex ljus på samma avstånd från varandra.
Spannvidden var på över 1,5 km.
De verkade vara fästa vid nåt, men de såg inte vad.
Hela grejen svängde, som en enhet, mot vinden.
Sen steg den långsamt upp och flög bakom South Mountain.
Jag frågade vad det var.
Han sa att gruppen, hela gruppen, hade uteslutit flygmaskiner, ballonger,
svävande lyktor, nödraketer, till och med fallskärmshoppare med lampor.
De hade ingen aning om vad de var.
De var inte villiga att överväga att det var en icke-mänsklig farkost.
Nej.
Jag har försökt spåra en före detta flygvapenpilot vid namn Mel
som ska ha interagerat med farkosten
när han tjänstgjorde på Luke Air Force Base.
Jag vill prata med honom,
pilot till pilot, och fråga vad han såg.
Han kan berätta om teknologin som han tror att han såg.
Han såg det på nära håll, men jag har inte lyckats hitta honom.
Det kan hända med folk som har upplevt såna här saker.
De drar sig undan av rädsla för att bli hånade.
- Vee? - Ja, Jim.
- Hoppa in. - Okej.
Men jag hänvisades till en lokal utredare vid namn Jim Dilettoso
som pratade med Mel efter att han återvände från sitt skift.
Hur blev du involverad i fallet?
Jag höll på med ufo-utredningar länge: vetenskaplig utrustning, instrumentation...
Jag hade ett företag som testade foton, så när Phoenixljusen inträffade 1997
analyserade vi bilderna och pratade med vittnen.
- Så det var så du fick kontakt med Mel? - Vi pratade personligen och på telefon.
Vi skrev inte på nåt sekretessavtal,
men vi visste varför vi var där och hur det borde gå till.
Okej. Vad upplevde han?
Han sa att han lyfte
och omedelbart
åkte mot föremålet. Han leddes till föremålet, som...
Luke Air Force Base ligger på västra sidan av Phoenix.
Ja.
Han åkte
genom Phoenix
till sydvästra delen, till Tempe i Arizona, nära flygplatsen,
för att närma sig ett ljust föremål
som var nära nog att han trodde att han skulle köra på det.
Han kunde inte avgöra hur stort eller hur långt bort det var.
Han var desorienterad.
Han förstod inte vad som hade hänt.
- Nej. - Okej.
- Nej. - Kunde han beskriva det?
Han beskrev det som en boll som var upplyst från insidan.
Objektet svävade,
och när han närmade sig det steg det upp och åkte sydväst mot Tucson.
- Vet du om hans kamera spelade in? - Ja, det gjorde den.
Så det kan finnas bilder på det han såg.
George och jag har hört flera redogörelser om bilderna från den här vapenkameran.
Om vi kan få tag på dem kan det bevisa att det kom från en utomjordisk farkost.
Jag måste fortsätta leta, gräva och kontakta folk.
Den här informationen gynnar åtminstone Georges fall
och visar AARO att det finns nåt att leta efter.
Vi har stött på hinder, men vi har samlat in
bästa tillgängliga bevis och vittnesmål angående Phoenixljusen:
Bilder från den ursprungliga händelsen och nya observationer,
detaljer för att motbevisa förklaringen myndigheterna använde för att avfärda det
och andrahandsredogörelser om möten mellan piloter och farkosten.
Men jag kan inte åka utan att ta itu med den större frågan,
den vi har ställt från början, vilket är orsaken bakom det.
Varför lät de, var de än kommer från...
Varför lät de sig bli sedda av så många människor i en större stad?
Dr Lynne Kitei har pratat med hundratals vittnen.
Jag vill ta vittnesmålen, leta efter mönster
och se om det kan förklara varför det hände.
Du gjorde en studie av människor som bevittnade Phoenixljusen.
- Hur stor var den? Vad lärde du dig? - Vi har över 2 000 personer i vår studie.
De har berättat att de har haft kontakt
med de här icke-mänskliga intelligenta varelserna.
Jaså? Vad sa de?
Att de inte är här för att skada oss.
- Är det budskapet? - Ja.
Majoriteten av vittnena, över 90 %,
hade en positiv, uppvaknande förvandling som påverkade dem djupt.
Folk var förundrade och nyfikna. De stannade sina bilar.
Folk kommer till mig än idag och säger
att de känner sig välsignade som fick uppleva Phoenixljusen.
De som gjorde det här ville informera oss om sin närvaro
på ett varsamt och icke-hotande sätt.
Det finns mycket mer där ute än vi får höra.
Jag vet att Phoenixljusen bevittnades av ett stort antal människor,
men det är intressant att få veta att det kan ha förekommit en delad upplevelse.
Det skiljer sig från det vi har hört i andra delar av världen,
där folk har haft otrevliga upplevelser och varit rädda.
Det pekar på en teori om att syftet med att ge sig till känna
är för att skicka ett budskap. Men är det så enkelt som:
"Vi är inte här för att skada er." Eller är det nåt djupare?
GEORGES HEM
Jag har jobbat på en motrapport
till AARO:s absurda påståenden att det inte finns några bevis
på icke-mänsklig intelligens eller utomjordingar.
Det är brådskande. Det är ju ett valår.
Vi vet inte hur regeringen kommer att se ut.
De som försvarar ufo-transparens i kongressen kanske inte sitter kvar.
Så jag kontaktade alla som vittnade för AARO
för att se om de ville dela sina berättelser.
Folk sluter sig i snabb takt.
Det är mycket motstånd, och fönstret krymper.
Men jag fick precis ett samtal från nån
som kan vara avgörande för att sammanställa motrapporten.
Bob Jacobs är det viktigaste vittnet
till vad som kan vara den viktigaste ufo-händelsen nånsin.
År 1964, Vandenberg Air Force Base...
De sköt upp en missil med en falsk kärnstridsdel ovanpå,
och nåt dök upp under testet: ett flygande tefat.
Bob Jacobs var löjtnant i flygvapnet då och ansvarade för att dokumentera testet.
Han fångade allt på film, men materialet togs omedelbart i beslag.
Bobs erfarenhet är inte utan motstycke. Sen 40-talet har militär personal
lämnat in rapporter om mystiska farkoster som manipulerar avfyrningssystemen.
Jag stötte på det när jag åkte till Ryssland.
Jag fick filer från försvarsministeriet om deras ufo-program,
inklusive en mycket specifik incident där en rysk ICBM-bas invaderades av ufon.
Ufona skrev in korrekt avfyrningskod och startade nästan tredje världskriget.
AARO tog vittnesmål från minst ett halvdussin
amerikanska missiloperatörer som hade liknande erfarenheter.
Men inget tyder på att AARO tog rapporterna på allvar.
Många år senare berättade han det för en vän till mig, Robert Hastings,
som hade undersökt liknande incidenter. Han fick skit och slutade göra intervjuer,
tills den här AARO-rapporten gav honom en chans.
Han åkte dit i god tro, tänkande:
"Här är min chans att berätta min historia."
De inkluderade hans fall i rapporten, men de fastslog att det var ofullständigt.
Hur fick du Bob att gå med på att prata?
Det faktum att han behandlades så illa gjorde honom förbannad.
Så vi utnyttjade det och fick honom att flyga hit för att träffa oss.
Jag har dåligt samvete, men bara lite.
Det här kan vara det viktigaste beviset på att AARO gjorde fel i rapporten.
Arbetet måste fortsätta.
Fönstret får inte stängas nu. Det finns viktiga svar att hitta än.
Min kollega Vee, Bob Jacobs.
Bob, berätta vad som hände när du fick tillbaka den framkallade filmen.
Jag jobbade glatt, och en major från 1st Strategic Aerospace Division
ringde och sa: "Kan du komma till mitt kontor?"
Jag gick in, och mot väggen stod två killar i grå kostymer.
Han sa: "Kolla här." Han släckte och slog på projektorn.
Här är stridsdelen. Den här saken flyger in
och skjuter en ljusstråle. Sen flyger den hit och skjuter en,
runt här och skjuter en och under den och skjuter en.
Sen åker den ur bild, och stridsdelen faller ut ur bild.
Det var ett flygande tefat...
...en rund skiva med en knopp ovanpå.
- Det gör mig känslosam. - Ja.
Jag ser det.
Självklart.
Det var längesen, men...
Lamporna tändes, och major Mansmann sa: "Larvade ni er där uppe?"
Jag sa: "Nej, sir."
Han sa: "Så vad var det där?"
Jag sa: "Det ser ut som ett ufo."
Han sa: "Du får aldrig prata om det igen.
Vad dig beträffar har det aldrig hänt."
- Sa killarna i kostymerna nåt? - Inte ett ord. De bara stirrade på mig.
- Vet du vilka de är? - Ja, nu.
Major Mansmann informerade mig senare.
De var CIA.
Vad tänkte du när du såg det?
Mitt sinne exploderade. Hela min syn på universum förändrades.
- Jag trodde inte på ufon. - Nej.
Universum var annorlunda. Vi var inte ensamma. Det var makalöst.
Så i 17 år...
Jag blir känslosam. Jag ville berätta det. Det tärde på mig.
Jag fick inte berätta för min fru, mina vänner, mina kollegor, ingen.
Tänk på det, att få höra att man måste ljuga.
Jag, och säkert de också,
tror att det är det viktigaste som hänt i mänsklighetens historia.
Vi är inte ensamma.
När AARO-rapporten kom ut... Berätta hur det kändes när du läste den.
Jag var så sur, arg, rasande.
Min redogörelse var sann.
Jag ogillar starkt...
Min integritet, min ära, min doktorsexamen, mina böcker...
Allt jag har gjort
står på spel nu,
på grund av den idiotiska tystnaden regeringen tvingar oss till.
De vill inte att nån ska ställa frågor.
De vill inte att nån ska tro att de här sakerna är verkliga.
Jag tror inte. Jag vet. Det finns ingen tro inblandad.
Det hände.
Det hände mig.
Vi vet att det har hänt dussintals, hundratals, gånger runt om i världen.
Amerikanska kärnvapenbaser har stängts ner.
- Ja. - Nåt liknande hände ryssarna.
- De aktiverade deras missiler. - Precis.
Det har förekommit dramatiska incidenter vid robotsilor och lagerområden.
- De är intresserade av våra kärnvapen. - Ja. De vill att vi ska sluta använda dem.
Några av de mest övertygande utsagorna
om det utomjordiska eller om icke-mänsklig intelligens
inkluderar så kallade utomjordiska ledare. De interagerar med människor
och upprepar vissa saker, från 40-talet fram till idag.
"Sluta med kärnvapen. Ni kommer att förgöra er själva.
Förgifta inte er planet."
Det tyder på att åtminstone några av dem är mer intresserade av planeten än av oss.
- De kanske också bor här. - Precis. Det skulle äventyra deras baser.
Vissa av oss tror att de har varit här i hundratals eller kanske tusentals år.
Hittills har jag haft två uppdrag:
Att motbevisa AARO-rapporten genom att ta fram bevis
på icke-mänsklig intelligens, samt att ta reda på varför de är här.
Men jag inser att målen är sammanflätade.
För att ta det vidare, för att hålla fönstret öppet,
måste jag lägga fram allt vi har samlat på oss.
De stora frågorna: vem, var och varför. Jag kan inte undanhålla nåt.
Mina försök att besvara de frågorna
har lett mig ner för en del motsägelsefulla vägar.
Motivationen bakom Colares och djurstympningarna
kan ha varit forskning eller provtagning.
Men hur är det med interaktionerna som är ofarliga och kanske även positiva?
Lyckligtvis är jag inte den enda som ställer de frågorna.
Jag ska träffa Mike Masters,
en professor i antropologi vid Montana Tech University.
Han är en professor och en respekterad akademiker
som har skakat om saker och ting med unika idéer
om vilka besökarna är och hur länge de har varit här.
Jag vill se hur hans teorier kan hjälpa mig förstå
hur utomjordingarna ser på oss, och kanske hur vi borde se på dem.
- Kul att träffas. Sätt dig. - Ja, öga mot öga.
Ja.
Vi har rest runt världen i ett försök att hitta svar på de stora frågorna.
Din teori skiljer sig från det utomjordiska paradigmet
som har utforskats så länge.
Det är viktigt att införa ett tvärvetenskapligt synsätt.
Jag försöker se på det genom vad vi kan lära oss
från astrobiologi, astronomi, fysik och framförallt antropologi.
Mycket tyder på att besökarna, att ufo-passagerarna, kan vara vi,
tidsresenärer från framtiden.
Jag säger inte att det stämmer. Ingen vet.
Men det är viktigt att överväga det, för det är rimligt.
Så vittnen ser farkosten och varelserna och tänker:
"Titta på utomjordingarna i farkosten."
Men det kan vara människor i en tidsmaskin.
Ja. Och det följer Ockhams rakkniv.
Vi vet inte om det finns komplexa livsformer nån annanstans,
men vi vet att vi är här.
Vad har långsiktig evolutionär förändring med den här frågan att göra?
Mycket tyder på att vi,
medan våra hjärnor blir större och våra ansikten mindre...
Om den dominerande trenden de senaste 6–8 miljoner åren fortsätter...
...förväntas vi se ut som grå utomjordingar.
Så utgångspunkten är enkel, och sen bygger man vidare därifrån.
Bland rapporterna från folk som påstår sig ha haft närkontakt med icke-människor
finns beskrivningar av grå utomjordingar, korta små varelser
med stora runda huvuden och stora svarta mandelformade ögon.
Den här beskrivningen blev känd 1965
med det påstådda bortförandet av Barney och Betty Hill.
Men liknande observationer har rapporterats över hela världen.
Hur testar man teorin?
Det finns sätt att modellera skallarna in i framtiden.
Man tar individuella punkter från runt omkring skallen
och digitaliserar dem genom en geometrisk morfometrisk process.
Sen kan man se hur den skulle se ut i framtiden.
Den såg ut precis som man förväntar sig att en grå utomjordings skulle se ut.
Skallen blev ännu mer upprätt, med en större panna.
Ögonhålorna blev större och uppåtvända. Det var en av de främsta beskrivningarna,
ögonen man ofta ser i samband med gråingarna.
Om bipedalism är egenskapen som definierar oss,
och de går upprätt på två ben med fyra lemmar,
är vi nog släkt.
Folk frågar varför de inte tar över, då de har varit här länge.
Om de kom från framtiden skulle de inte ta över eftersom de är beroende av oss.
Det är farfarsparadoxen för hela vår art.
Om din farfar eller morfar skapade en av dina föräldrar
och de sen fick dig kan du inte ändra på det.
Varför skulle de attackera oss om de är beroende av vår överlevnad?
Det är viktigt att överväga att de kan vara en del av vårt släktträd,
bara från en mer avlägsen gren.
Den moderna ufo-eran är 75 år lång, men har de varit här längre?
De verkar ha varit här under hela mänsklighetens historia.
Det finns hällristningar, geoglyfer och ristningar från förhistoriska tider.
Vi har sett fall efter fall, under mänsklighetens förflutna,
som tyder på att folk ser liknande, om inte samma, saker.
Vilket återigen pekar på tidsresor.
Vissa säger att de är från rymden, men många säger att de är från tiden.
Precis när man tror att man har fått grepp om ufo-mysteriet
kommer Mike Masters och säger: "Vänta, de kanske är vi från framtiden."
Den idén är uppmuntrande, för om det är vi från framtiden
ligger det i deras intresse att vi och planeten överlever.
Det stämmer överens med vad Bob Jacobs tog med sig
från sin erfarenhet på kärnvapen-testplatsen.
Men helst vill jag se bevis på den här tidsresenärsteorin.
Dr Masters sa att han hade en kontakt
som kan visa oss fysiska bevis några hundra kilometer söderut.
Jonathan Redbird Dover jobbade för Navajo Rangers
och tillbringade tio år med att undersöka ufon
och andra konstiga fenomen på inhemsk mark.
Fremont-folket var här från 500–900 år sen.
De lämnade ett antal historiska skrifter på väggarna,
med detaljer om vad som hade hänt.
Herregud.
Förfäderna valde en fantastisk duk för sina konstverk.
- De funderade noga. - Ja.
Arkeologer tillskriver markeringarna till Fremont-kulturen,
som ockuperade marken runt Capitol Reef i ungefär tusen år.
Hällristningar gjordes med stenredskap.
Dagens hopi- och zuni-stammar ser markeringarna som en detaljerad historia
av deras förfäders liv, resor och tro.
Det är som ett uråldrigt sociala medier-flöde.
- Vissa av bilderna är ganska konstiga. - De här ser ut att bära rymddräkter.
Det är som en stor, rund hjälm som inte ser ut som ett huvud.
I den här tidsresenärsteorin,
om man har tidsresenärer i olika tidsperioder...
Det kan vara samma resenärer representerade på olika sätt.
Ja, det stämmer. Man kan göra en massa tolkningar.
Om jag levde på den tiden och såg nåt som liknade en astronaut
skulle jag rista in det.
Absolut.
De som ristade in de här konstiga varelserna
gjorde det jag gör som reporter, vilket är att dokumentera händelser
och skapa ett register för framtida generationer.
Efter att ha sett det här känner jag ett ansvar att föra historien vidare.
Vad tror du om det Mike har sagt om tidsresenärer?
Idén är väldigt intressant,
för vi ser tiden som linjär, som en rak linje som försvinner i fjärran.
Man tänker: "Okej, man kan aldrig gå tillbaka.
Det är bara en riktning."
Men om man ser tiden
som en skiva med räfflor som går i olika riktningar...
Tänk om stiftet hoppade,
och man plötsligt befann sig i en annan tid?
Jag tror inte att den är linjär.
Jag tror att den kan vara cirkulär, eller kanske till och med sfärisk.
Vi ska kolla på ett piktogram i Barrier Canyon-stil
som är från ungefär samma tidsperiod som Fremont-folkets.
Herregud, titta här.
Piktogram i Barrier Canyon-stil myntades första gången 1971
för att identifiera målningar färgade med pigment från mineraler och växter
som finns i östra Utah och i västra Colorado.
De C14-daterades till den arkaiska perioden
för mellan 1 500–4 000 år sen, och är kanske ännu äldre än så.
- Det är fantastiskt. - Det är det verkligen.
Det är helt otroligt att den här panelen ens existerar.
- Och att den är kvar. - Ja.
- Man förstår varför de säger utomjording. - Ja.
Man måste gå rätt långt för att inte se en likhet.
Man måste verkligen stoppa huvudet i sanden.
- Det finns andra områden vi kan titta på. - Bra.
Figurerna här borta är nog de som ser mest ut som utomjordingar.
- De ser spöklika ut. - Det ser ut som en utomjording.
Vi, som antropologer och arkeologer, får inte säga "utomjording".
Stigmat som har tvingats på oss...
Hur tittar man på det utan att göra en jämförelse?
Precis.
Om det var en figur på ett ställe? Visst, det är intressant.
Men de syns i hela världen, och kommer från alla perioder.
Folk målar och ristar in vad de ser.
Och de visar samma saker som vi ser.
Stora ögon, stora huvuden, vad som såg ut som grå utomjordingar...
Vi såg exempel på vad som såg ut som teknologi: antenner, hjälmar...
Det är så likt det folk rapporterar att de ser idag
att de, vad de än är, har varit här med oss länge.
De har samexisterat med oss, mestadels fredligt,
så de kanske är tidsresande människor som håller koll på avlägsna släktingar.
Sån här information upptäcker man bara om folk är villiga att träda fram
och dela sina historier och teorier utan att riskera att bli hånade,
nåt som präglade snack om ufon i många årtionden.
Vi är tillbaka i öknen.
Det var här resan startade för 35 år sen, i ett försök att lösa de stora frågorna:
Vilka är de? Varför är de här? Vad har de för intresse av oss?
Data, information, fall och erfarenheter från hela världen
målar upp motstridiga bilder.
Vissa är positiva och uppmuntrande, som i Phoenix där tusentals människor
såg en enorm farkost och kände att de fick ett budskap om fred.
Vi har även sett besökarna, om det är vad de är,
uttrycka fientlighet, eller åtminstone ambivalens,
gentemot människors och djurs lidande.
Vi såg några otrevliga möten i Brasilien.
Vi hittade också bevis på att de dras till vatten,
att de kanske lever i vatten.
De kan ha baser i outforskade hav för att hålla koll på oss.
Vi vet inte vad deras tidslinje är.
De ser ut att ha varit här i tusentals år, men för dem kanske det bara är en helg.
Varför de är här?
Vi har inte nog med information för att svara på det.
Men det verkar inte som om det finns endast ett svar,
för det är möjligt att mer än en civilisation interagerar med oss.
Alla tecken pekar på flera civilisationer, antagligen med flera agendor.
Men det kan vara vad vi uppfattar. Det skulle kunna vara nåt helt annat.
För vi vet inte vad sanningen är.
Om vi inte får insiderinformation från vår regering,
de som sitter på hemligheten,
kommer vi alltid försöka besvara frågorna med en hand bunden bakom ryggen.
Och som AARO-rapporten visade
är det vad vissa människor inom regeringen verkar vilja.
Jag har hört det från folk i underrättelsekretsar
som anser att det finns goda skäl att hålla det hemligt.
Inte bara på grund av kapplöpningen mellan USA, Ryssland, Kina och andra,
utan också för att sanningen kan vara rätt mörk.
Nån kanske har listat ut
att avslöjandet av informationen skulle störa samhället.
Jag tror att folk är redo för sanningen, så jag åker till Washington, D.C.
för att presentera min information för kongressen
och se till att fönstret inte stängs en gång för alla.
Jag ska träffa Jeremy Corbell,
som har jobbat på att hitta den saknade delen av videon på manet-ufot.
Vi hoppas att en av våra allierade på Capitol Hill,
Tim Burchett, kan hjälpa oss att offentliggöra den
och svara på några frågor om vilka avslöjanden som kommer härnäst.
Vad händer?
Okej, för det första, har du sett videon på manet-UAP:en?
Ja.
Vi vet var filmmaterialet är,
där det åker ner i vattnet, gör en övergång och kommer upp.
Vi vet vilket verk som konfiskerade den.
Jag har vittnen som är villiga att prata om det
om det inte leder till några konsekvenser.
Det är rejält motstånd. Vi upplever det på riktigt.
Vad tyckte du om AARO-rapporten?
Den säger inget.
Den var intetsägande, nåt jag kunde ha skrivit i trean.
De menar att det här inte existerar,
så varför ger de oss inte dokumenten och de oredigerade rapporterna?
Har du en känsla för de här ufo-programmen,
som samlar in, analyserar och gömmer kraschmaterial?
Vad tror du om det?
Jag tror att det finns program där ute, och jag tror att kraschprogrammet...
Folk har sagt att det existerar. Jag har ingen anledning att tvivla på det.
Jag är rädd att jag, om jag avslöjar för mycket av vad jag vet...
Jag vill inte uppge möjliga platser,
för då kommer de platserna att försvinna.
Så du tror att nån här i byggnaden vet var det är?
Kanske inte i den här byggnaden, men i närheten.
När får vi se det?
Vi kommer att få det om nån träder fram
och avslöjar det vi behöver veta.
Jag inbillar mig inte att min rapport ska övertyga regeringen
att ändra kursen de har varit på i 70 år vad gäller ufo-sekretess.
Men om nån hade sagt till mig 1989
att folk inom regeringen skulle tala offentligt om icke-mänskliga kontakter
hade jag sagt att de var galna.
Det är de största frågorna i mänsklighetens historia:
Var är vi i näringskedjan? Vem är högre upp? Vad har de för planer?
Är de här för att hjälpa oss? Rädda oss? Vägleda oss? Undervisa oss?
Vi vet inte svaren på nåt av det.
Jag delar mina bevis, för mänsklighetens framtid kan hänga på
vår insikt vad gäller varför de är här och vad de vill ha.
Förhoppningsvis räcker rapporten för att hålla fönstret öppet.
Även om ansvaret nu ligger i Washington har min jakt på sanningen
om utomjordisk intelligens, om icke-mänsklig intelligens, bara börjat.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson