Ötven szék van, ugye?
Elég lesz az. Ha többen jönnének, majd állnak.
Mi az?
A Pont című könyve más, mint a Versek és fájdalom.
Mélyebben tárja fel a történetet.
Szóval, ha eleinte kevesebb olvasó lenne, ne aggódjon!
Minden könyvem feltáró jellegű, uram.
A Versek és fájdalom és a Pont is.
Csak ez egy kicsit más.
De tetszik, ugye? Ha nem, akkor miért adta ki?
Nem csak a kiadója vagyok. Húgomként tekintek magára.
- Bármit ír, mindenben támogatom. - Kösz.
De remélem, hamarosan megírja a Versek és fájdalom folytatását.
Elég ebből, uram! Ideje magasabbra törnöm.
Nem írhatok folyton ponyvát.
- Van már kritika? - Még csak tegnap adtuk ki.
Ennek mi a címe?
Kör vagy Pont?
Pont.
Rendben. Értem.
Azt akarja ezzel üzenni az olvasóinak, hogy
„Ne a borító alapján ítéld meg a könyvet”,
ugye?
Ha jönnek az újságírók, mondhatná ezt.
Direkt unalmas a borító, hogy az emberek a tartalom alapján ítélhessék meg.
Nem unalmas.
Csak letisztult. Őszinte.
Vajon elég lesz a hely?
Vagy elvegyünk párat?
Miért aggódnak ennyire? Nyugi!
Még 15 perc a könyvbemutatóig.
Rendben?
BESZÉLGETÉS A KÖNYVRŐL, ÉS DEDIKÁLÁS
Összezavar az új könyve,
és elgondolkodtató,
hogy mi a fontosabb önnek, Rania kisasszony.
Az olvasók, mint én is, vagy a kritikusok elismerése?
Az a helyzet, uram,
hogy senkitől sem várok semmilyen elismerést.
Az írás nekem olyan, mint a légzés.
Létszükségletem.
- Ilyen egyszerű, uram. - De...
Rendben, elnézést, de itt mindjárt egy másik rendezvény kezdődik,
szóval térjünk rá a dedikálásra! Jöjjön, kérem!
Jó napot, Rania kisasszony!
VERSEK ÉS FÁJDALOM
Ma a Pont című könyvet dedikálom.
Azt mondta, irodalmi regény.
Engem az irodalmi regények összezavarnak.
VERSEK ÉS FÁJDALOM
Nem olyan bonyolult.
Hölgyeim és uraim, a könyvet meg is lehet venni.
Köszönöm, hölgyem.
A Pontot hozza valaki? Jöjjenek csak, és dedikálom.
Jól van, dedikálom.
- A Khatulistiwa kritikája már megjelent. - Tényleg? És?
- Köszönöm. - Nem fontos.
Hogy érti? Az ő kritikájuk a legfontosabb.
Köszönöm.
Ennyire rossz?
Köszönöm.
JOKO ANWAR RÉMÁLMAI ÉS ÁBRÁNDJAI
VERSEK ÉS FÁJDALOM
És a Pena- kritika?
„...a szenzációs könnyű olvasmány, a Versek és fájdalom után, Rania legújabb könyve,
melynek címe Pont, nem túl őszinte,
hiszen a stílus felülírja a tartalmat.”
Amúgy is túl banális a kritikájuk.
És a Sastra Berkala magazin?
„...kritikám egyenlő a könyv borítójával,
unalmas és nulla erőfeszítés, hogy kapcsolódjon az olvasóihoz.”
Mindegy. Úgyis minden könyvemet lehúzzák.
És a közösségi média? A @jokonyvekkritika?
Nem nagyon promózzák a könyvet.
Tényleg?
Talán még nem olvasták.
- De beszélnek róla? - Nem nézi a közösségi oldalait?
Nincs rá időm.
Keressen rá a #PontRegeny-re!
#PONTREGENY
Legalább kreativitást szül.
A profitot mindenfélére akarta fordítani, Ran.
De nem lesz itt nagy profit.
Nyugalom, uram!
Mikor nem volt pénzem, akkor is elvoltam.
Akkoriban nem volt ilyen magas lakáshitele,
sem kocsija ilyen súlyos törlesztőrészlettel.
Gondolkodtam ezen.
Ma reggel jelentkeztem adósságrendezésre.
Csökkentik a havi törlesztőket, de tovább tart kifizetni.
Vagy megírhatná a Versek és fájdalom folytatását.
Soha!
- Sosem fogom megírni a folytatását! - De miért?
Magam mögött akarom hagyni a könnyű olvasmányok világát, uram.
Az olvasók imádják, Ran.
Igen, a bántalmazó kapcsolatokban rekedt szadomazo vénlányok.
Na és? Kiszakadhatnak a valóságból.
Más ok nem is kell.
2019. március 30.
Tíz nappal azután, hogy elkezdtem írni a Versek és fájdalmat.
A regény főhőse Laras Andini,
aki most jött rá, hogy a férje két hónap elteltével erőszakos és birtokló lett.
Larast a pincébe zárta, és bántalmazni kezdte.
Tegnap este írás közben elaludtam.
Mikor felébredtem, láttam, hogy tíz oldalt írtam,
beleértve azt a részt is, amikor Larast a férje bántalmazza.
Most az egész testem sajog.
Csakúgy, mint Larasé.
2019. ÁPRILIS 06.
Megint megtörtént. Tegnap este képszakadás volt.
Valahogy befejeztem azt a részt, amikor Larast a férje bántalmazza.
Az arca bal oldalán ütötte meg a férje.
Ma reggel, mikor felébredtem, nagyon fájt az arcom bal oldala.
Kezdek megőrülni.
Utánaolvastam.
Volt olyan eset,
amikor írók annyira kötődtek a karaktereikhez,
hogy konkrétan érezték,
amit a karaktereik éreztek.
Miért nem írok egy olyan karakterről, aki mindennap jót szexel?
Végre befejeztem a Versek és fájdalmat.
De a történetnek még nincs vége, mert nem bírja tovább a testem.
Szerintem elég jó lett a vége.
„Laras beletörődött sorsába, hogy örökre be lesz zárva a pincébe...”
Remélem, megéri ez a sok fájdalom, mert a könyv dübörögni fog a piacon, ámen.
Új videó, új nap! Új laptop! Új kamera!
A következő egy új hálószoba lesz.
A Versek és fájdalom hét hónapja bestseller!
ÉRTESÍTÉSEK KÖZPONTI MÉDIABANK
LAKÁSHITEL
AZ ÖN LAKÁSHITEL-KÉRELME
„Lakáshitel-kérelme...”
ELUTASÍTVA
Biztos benne, hogy a Versek és fájdalom folytatása akkora sikert aratna?
Ha nem, vágja le a fülemet!
Ha úgy döntök, hogy megírom,
kérhetek némi előleget?
VEZETETT MEDITÁCIÓ JOBB KONCENTRÁCIÓ ÉS KREATIVITÁS
LARAS LEGSZÍVESEBBEN OLYAN CSALÁDBA SZÜLETETT VOLNA,
AHOL NINCSENEK SZÜLŐK
AHOL NINCS ÉRTÉKREND
AHOL NINCSENEK PÁVIÁNOK.
LARAS ÖSSZEOMLOTT. ELSÍRTA MAGÁT.
LARAS PRÓBÁLT ELKÚSZNI A FÉRJE ELŐL. DE MÁR KÉSŐ VOLT.
A HÁTÁN, A MÉG NEM TELJESEN
BEGYÓGYULT SEBEIN.
Rik, őszinte borító kell, mint amilyen a sztori is.
Igen, rendben.
Ez bestseller lesz.
Átküldöm a kéziratot, olvassa el!
Válasszon ki néhány idézetet a hátsó borítóra!
Nagyon tehetséges.
Egy egyszerű sztoriból, hogy használt vécéket árusít az apjával,
kihoz valami érdekeset.
Aliya, ismeri Rania Dewit?
Persze, hogy ismerem.
- Jó napot! - Üdv!
Tegnap jött ki az új könyve.
- Igen, olvastam. - Értem.
Tetszik.
De megértem,
hogy egyesek nem lelkesednek érte.
- Köszönöm, Aliya. - Remek!
Egy rajongó már van.
- Átutaltam az előleget. - Erről akarok beszélni. Hogy...
Ne aggódjon!
- Felemeltem 15%-ra. - Igen.
Nem erről van szó.
Azért jöttem ide,
mert nem telefonon akartam elmondani.
Szóval...
mégsem akarom megírni a Versek és fájdalom folytatását.
Megőrült? Nagyszerű iromány!
Eriknek is megmutattam. Rik!
Mit szólsz Rania új irományához?
Nem tudtam letenni. 15 perc alatt elolvastam mind a 30 oldalt.
- Már alig várom... - Várjunk csak!
Honnan szerezte?
Mindig közvetlenül online ír, korlátlan hozzáféréssel.
Nagyon jó.
A kollégáim csak ámultak, mikor olvasták.
- Izgalmas! - Ez nem egy szórakoztató valami.
Családon belüli erőszak.
Komoly és fontos téma.
A Pont című könyve? Az nem. Azt csak magának írta.
Íróként aktualitásokról kell írnia.
Különben elveszíti az olvasóit, sokan meg elfelejtik.
Aliya vécékről mesél,
ami nem túl elegáns.
De releváns. Az emberek átérzik.
Mit akar, Ran?
Írjon azokról a dolgokról, amikről eddig is!
Ne akarjon más lenni!
Legyen önmaga! Ennyi.
- Éles a kép? - Igen.
Jól van, most nyissa meg az appot, amit most telepített,
és írja be a felhasználónevet és a jelszót!
- Mire jó ez, Ran? - Bejelentkezett?
Igen. Már látom.
Szeretném, ha nézne, miközben írok.
Ez gáz.
Csak tegye meg, uram!
Ha kapkodva írnék, kérem, hívjon fel!
Hogy érti, hogy kapkodva?
Már itthon vagyok. Itt a barátom is.
Ha hülyeséget csinál, mondjuk levetkőzik, kiakad.
Megőrült? Ilyen nem lesz!
Ennyi, leteszem a telefont.
Figyeljen a kamerán keresztül,
és ha valami furát tapasztal, kérem, hívjon fel!
- Kezdjek el most írni? - Igen, kérem.
Rendben.
EGYEDÜL A FORRÓ SZOBÁBAN, LARAS FELÁLLT
ÉS ÍGY VISSZA TUDTA FOLYTANI A KÖNNYEIT.
LARAS LEVEGŐÉRT KAPKODOTT.
DE A FÉRJE TÚL ERŐSEN SZORÍTOTTA.
HENDRA ONO – KIADÓ
Miért dühítesz fel mindig?
Miért nem élünk boldogan?
Már nem tudom, mit kezdjek veled.
- Asti. - Anya!
Nem etted meg a vacsorádat, Asti?
- Kiskanállal megetetlek. - Rania!
Rania! Mi folyik itt?
Még szerencse, hogy ide tudtam jönni.
A webkamerán láttam, hogy már 30 perce ezt csinálja.
Mi a baj? Beteg?
Agyvérzés?
Köszönöm.
Az első Versek és fájdalmak írásakor is ez történt?
Korábban történt meg először, hogy ugyanazt éltem át, amit Laras.
Észre sem vettem, és ott voltak az oldalak.
Csak a fájdalmat éreztem.
Most már nyoma is van a testemen.
Nem drogozik, ugye?
- Elviszem egy elvonóra. - Látta, ahogy magamat fojtogatom?
És ez honnan van?
Talán csak túl heves volt.
Egy idő után átérzi, amit a karaktere érez.
Régen én is ezt gondoltam.
De ez most már túl valóságos.
Mintha Laras valóban létezne.
Kiderítem, ki ő, ha legközelebb látom az arcát.
Ennyi! Egyelőre hagyja abba az írást!
Tartsa meg az előleget a későbbi könyvekhez!
És ha Laras tényleg létezik?
És azon megy keresztül, amit látok?
Mi van, ha mindez a múltban történt?
- Nem tehet ellene semmit. - Nem!
Érzem, hogy most történik.
Ha ez a valóság, az veszélyes. Ez fojtogatás volt.
Mi van, ha megcsonkítják?
Abba bele is halhat.
Ki vagy te?
Jól csináltam?
ANYA SZERETI ASTIT
„Anya szereti Astit.”
Jól. Tökéletes.
Mesélj még egy történetet a külvilágról!
- Melyiket? - Amikor apa neked adta a gyűrűt.
Azt már meséltem neked. Egy francia étteremben volt.
Az éttermekben lehet ételt választani?
Hát persze. És italt is.
Apa akkoriban is kedves volt?
Apa akkor is kedves volt, amikor neked adta a gyűrűt.
Igen, apukád akkor is kedves volt.
Most miért ilyen félelmetes?
Miért nem mehetünk ki?
Apukád túlságosan szeret engem. Túlságosan szeret minket.
Nem akar minket elveszíteni.
Miért így gondolkozik?
Mert...
tudom, ki ő valójában.
Ki ő?
Asti! A gyűrűm...
- Hová tetted, anya? - Ne!
Mikor kezet mostam, csúszkált az ujjamon.
Ne!
Asti, segíts megkeresni, mielőtt megjön apád!
Mi folyik itt?
Most értem haza, fáradt vagyok, de nem tűntök valami vidámnak.
Asti, miért sírsz?
Mi baja Astinak?
Mit dugdosod a kezed?
Valamit rejtegetsz?
- Csak... - Valami meglepetés?
Nekem? Hadd lássam!
A gyűrű...
- Levetted a gyűrűt? - Nem, nem vettem le.
- Nem, csak... - Már nem szeretsz?
- Nem, dehogy! - Akkor miért vetted le?
Üss vissza!
Miért?
Miért vagy egyre másabb?
Éljek Astival, és távolítsalak el az elők sorából?
Míg fel nem nő?
Talán ő jobb szolgálatot tesz.
- Ne tedd ezt a lányoddal! - Tudom!
Üss vissza!
Gyerünk!
Gyerünk már!
Gyerünk!
Igazad van. Zúzódások a bordánál.
Istenem!
A koponyája pedig... rendben van.
De kell ma egy MRI. Ezt kivizsgáljuk.
Az nem fog menni. Klausztrofóbiás vagyok.
Maga dönt. Klausztrofóbiás MRI-szoba,
vagy koporsó?
Jól vagyok, doktor úr. Csak az arcom fáj.
Ki tette ezt magával?
Elkísérjem a rendőrségre? Ismerek ott valakit.
Kit? Hogyhogy erről nem tudok?
Egy páciens.
- Ilyen közel kerültél hozzá? - Elég! Jól vagyok.
Hendra majd elmondja, doktor úr.
A lényeg, hogy senki sem tette ezt velem.
Majd otthon megbeszéljük.
- Ágynyugalom? - Nem.
Mikor eltörte a csontjait, éjjel inkább elment valahova.
Kap fájdalomcsillapítót. De két nap múlva újra megnézzük.
Köszönöm, drágám.
Ran, komolyan mondom. Aggódom magáért.
Kérem, hagyja az írást!
- Tehát nem hisz nekem, uram? - De, hiszek magának.
Csak nehezen tudom elfogadni, ez baj?
Ez nagyon szokatlan.
Tegyük fel, hogy amit mond, az igaz.
Akkor sem kéne belekeverednie az ilyen dolgokba.
Azt mondja, csak nézzem tétlenül?
Belekeveredik, őt megverik, és végül maga sérül.
Ki kell derítenem, ki ő.
- Hogyan? - Valahányszor belépek...
Valahányszor belépek a testébe, egyre tisztább a kép.
Legalább az arcát kéne látnom.
Ha újra történik magával valami...
Ezért kérem, hogy tartson szemmel, miközben írok.
Kérem!
Ha csak enyhék a sérüléseim, ne hozzon vissza!
Ha belehal, én leszek a fő gyanúsított, mert itt vagyok.
Mérje fel a helyzetet!
Csak akkor hozzon vissza, ha életveszélyben vagyok.
- Azt meg honnan tudjam? - Tudni fogja.
Anya!
Elhagyjuk valaha ezt a szobát?
Egy nap majd igen, kislányom.
Mesélj még, anya!
Melyik történetet?
A halálosat.
Ha meghalunk, hova jutunk? Kimehetünk innen?
Asti nem halhat meg.
Astinak élnie kell, amíg fel nem nősz.
Hogy elhagyja ezt a szobát, iskolába menjen, egyetemre menjen,
- szórakozni járjon, érted? - Félek, hogy apa megöl, anya.
Ki vagy te?
Mi a baj, anya?
Tükör.
Nincs tükrünk, anya.
Anya?
Tükör.
Mi történt? Ki ő?
Mikor találkozott utoljára a szüleivel?
Tizenkét éve.
Mi történt?
A barátom kocsiját próbáltam vezetni.
Rama is velem jött. Nekimentem egy póznának.
És meghalt.
Rama volt a szüleim kedvenc gyereke.
Kedves volt, okos, szorgalmas, jóképű.
Én meg problémás voltam.
Lázadó, osztályt ismételtem.
A szüleim nem bocsátották meg.
Szóval van egy ikertestvérem?
Igen.
És örökbe adtátok.
Akkoriban nehéz helyzetben voltunk.
Pénzügyi gondok.
Újságíróként dolgoztam
egy Új Rend-ellenes médiacsatornánál.
Azt rebesgették, hogy le fognak tartóztatni.
Aggódtunk,
hogy nem tudjuk gondotokat viselni.
Miért csak az ikertestvéremet? Engem miért nem?
Téged is örökbe adtunk.
Bár egy évvel később megbántuk, amit tettünk.
Mindkettőtöket kerestünk.
Csak téged találtunk meg.
Az ikertestvéredre nem találtunk rá.
Tehát engem másnak adtatok.
Ramával is ezt csináltátok?
Nem.
- Persze. - Mert ő már nagyobb volt...
Nem tudjátok, hol az ikertestvérem?
Éveken át kerestük,
még fizettünk is valakinek
pár évvel ezelőttig.
Semmit sem találtunk.
Apád...
és én nagyon szeretünk.
Annyira szeretünk benneteket!
De eltévedtünk.
Még mindig kísért a múlt.
Annyi mindent megbántunk.
Azt is, hogy életet adtál nekem és az ikertesómnak?
Megbántam,
mert nem tudtunk kettőtöknek
elég szeretet adni.
Rania, te sosem hibáztál.
Mi voltunk azok, akik hibáztunk.
Csak a népre gondoltunk. Az országra.
De megfeledkeztünk a számunkra legfontosabbakról,
a fiunkról és lányainkról.
Bocsáss meg, Rania!
Bocsáss meg nekünk!
- Most mihez kezd? - Meg kell keresnem az ikertestvéremet.
Hogyan?
Köszönöm, hogy mindig támogatott, uram.
Tudom, nem én vagyok a legtehetségesebb író,
de mindig támogat.
Őszinte hozzám.
Nem azért, mert kedvel.
Nem is kedveli a nőket.
- Biztos ebben? - Hogyne!
A tavalyi könyvfesztiválon rá sem nézett a dekoltázsomra.
Úgy szégyelltem magam!
De tényleg.
Ha bármi történne velem,
szeretném, ha tudná,
hogy, szeretem.
Maga jó ember.
Mintha meg akarna halni.
Addig írok, míg ki nem derül, hol az ikertestvérem.
Bármi is az ára.
Asti!
Anya, olyan gyenge vagyok!
- Hideg van. - Hamarosan rendbe jössz, kislányom.
Szerintem ha meghalok, kijutok innen.
Ne sírj, kicsim!
Mi a baj, Laras?
Egész nap gályázok, unom. Pihennem kell.
A lányod, Asti beteg.
Asti gyakran beteg.
Holnapra jobban lesz.
Tele a szekrény gyógyszerrel.
Magas a láza.
- Szinte lángol. - Elég a hisztiből!
Kérlek, most rögtön vidd be a kórházba!
És mit mondok, ki ő?
Asti! A lányod! Nagyon beteg!
Ha nem viszed rögtön orvoshoz...
Elég legyen!
- Ne vele hívd fel magadra a figyelmet! - Te!
Mi vagy te egyáltalán?
Még az ördög sem tenne ilyet a saját gyerekeivel!
Nagyon felbátorodtál, mi?
Üss vissza!
Szorítsd! Szorítsd erősen!
Mert ha elengeded, olyat kapsz tőlem,
amit sosem felejtesz el.
Ne!
Melyiket választod? A mennyet vagy a poklot?
Ne!
Agartha.
Mi az az Agartha?
Ki vagy te?
Te nem Laras vagy.
Ki vagy te?
Asti.
ÁLLAMI VÁLLALATOK
Tudom, hol dolgozik.
Amíg kiderítem, ki ő, és hol lakik,
jöjjön velem a belvárosba!
ÁLLAMI TULAJDONÚ VÁLLALATOK MINISZTÉRIUMÁNAK DOLGOZÓI
SZAKÉRTŐI DOLGOZÓK
PROFIL
Tudom, ki vagy, te szemét!
Uram, menjünk a Nuri St. 3-ba! Gyorsan!
- Harmincnégy perc. - Nem, nincs annyi időnk.
Meghal a gyerek és az ikertestvérem!
A férj testébe is be tud bújni.
Miért nem teszi azt, hogy végezzen magával?
Nem uralom a testét, és Laras testét sem.
Nincs valami fegyverünk? Kell egy fegyver!
- Igazi? - Nem. De úgy néz ki.
Vezessen gyorsabban! Sokkal gyorsabban! Gyerünk!
- Mi történik? - Azonnal oda kell érnem!
Siessen!
- Asti, ébredj fel, kislányom! - Anya.
- Asti, ne hagyd egyedül anyát! - Jó, anya.
Próbálom kinyitni a szemem,
hogy ne haljak meg, hogy veled lehessek.
Asti...
Mozgás! Az ég szerelmére!
Ki vagy te valójában?
Mit akarsz?
Ha megölöm...
te is meghalsz.
Adrian.
- Adrian. - Adrian.
Adrian.
Adrian! Tudom, ki vagy.
Adrian Rajasa, ipari szakértő.
Ha Laras meghal, te is meghalsz!
Rania!
- Miért ébresztett fel? - Megérkeztünk.
Mekkora ház, és nem zárják be.
- És őrök sincsenek. - Túl magabiztos,
vagy nem fél senkitől.
- Igen? - Elnézést, a minisztériumból jöttem.
Beszélnem kell Adrian úrral egy aktáról, de ki van kapcsolva.
Az irodájában mindig kikapcsolja a telefonját.
Hé!
Elnézést!
Hol az irodája?
Hol van?
Hendra úr!
Hé!
Hé, őt hagyja békén!
Álljon oda!
Gyerünk!
Laras!
Ha egy helyben maradnak, senkinek nem esik baja.
Mit akar tenni?
Ha sarokba szorít, bármit.
Gyerekeket is öl?
Mondom, ha sarokba szorít.
- Öljön meg! - Ne feszegesse a határokat!
Tényleg megölöm!
Örüljön neki, hogy hagyom, hogy maguk ketten
ma este bármit megtehessenek!
Miért?
Mert be akarom bizonyítani, hogy a törvényeik
rám nem vonatkoznak.
Laras!
Én vagyok az, az ikertestvéred.
Gyakran álmodom veled.
Azt hittem, egy másik énem vagy,
a képzeletem szüleménye.
A szabad énem.
Menjünk innen!
Nem.
Ha kimegyek,
azt egyikünk sem éli túl.
Ezek...
nem emberek.
Ördögök!
Rosszabbak...
mint az ördögök.
Köszönöm.
Laras!
- Laras! - Anya.
Laras...
Ezt nem ússza meg.
Adrian, ki ez?
Kint vagyunk, anya?
Ran.
Ma költözik?
Új élet.
Még ha börtönbe is kerül az a szemét,
őt el kell innen vinnem.
Mi a baj?
Három nappal ezelőtt itt jártam.
A biztonsági kamera felvételein nem láttunk semmit.
- Baromság! - Kisasszony...
Ördög vagy annál is rosszabb, ezért megfizetsz!
A feliratot fordította: Urbán Zsuzsanna