ДЖАКАРТА 2022 РІК
Тут 50 місць, так?
Цього вистачить. Якщо прийде більше, решта просто стоятиме.
Що?
Ваша книга «Період» не схожа на «Поезію і біль».
Вона має дослідницький характер.
Тож якщо спочатку читачів буде небагато, не хвилюйтеся.
Пане, усі мої книги дослідницькі.
І «Поезія і біль», і «Період».
Ця просто дещо відрізняється.
Але ж вам вона подобається? Бо інакше навіщо ви її опублікували?
Я більше, ніж просто ваш видавець. Ви мені як сестра.
- Я підтримую будь-яку вашу творчість. - Дякую.
Проте все ще сподіваюся на продовження «Поезії й болю».
Досить із мене цього, пане. Уже час для нових вершин.
Я не продовжуватиму писати попсу.
- Уже є відгуки? - Вона лише вчора вийшла друком.
Як називається ця книга?
«Коло» чи «Період».
«Період».
Гаразд. Я розумію.
Ви хочете сказати своїм читачам:
«Не судіть про книгу за обкладинкою».
Чи не так?
Коли журналісти запитають, відповідайте саме так.
Ми навмисно зробили обкладинку нудною, щоб люди оцінили зміст.
Вона не нудна.
Вона проста. Чесна.
Думаєте, місць вистачить?
Прибрати ще трохи?
Чого ви так хвилюєтесь? Просто розслабтеся!
До презентації книги ще 15 хвилин.
Гаразд!
ОБГОВОРЕННЯ Й АВТОГРАФ-СЕСІЯ
Ваша нова книга спантеличила мене
й змусила замислитися,
що для вас важливіше, пані Раніа.
Визнання читачів, таких як я, чи критиків?
Справа ось у чому, пане.
Я не намагаюся здобути чиєсь визнання.
Писати для мене — це як дихати.
Мені потрібно це робити, щоб продовжувати жити.
- Усе просто, пане. - Але, пані...
Гаразд, вибачте. У цьому залі зараз почнеться інший захід,
тож відразу перейдімо до автограф-сесії. Підходьте.
Вітаю, пані Раніа.
«ПОЕЗІЯ І БІЛЬ»
Власне, сьогодні я підписую «Період».
Ви казали, книга доволі високохудожня.
Якщо занадто, я можу зламати голову.
«ПОЕЗІЯ І БІЛЬ»
Не зламаєте, пані.
Пані та панове, ви також можете придбати ці книги.
Дякую, пані.
Хтось приніс «Період»? Підходьте, я підпишу.
Гаразд. Несіть усі.
- Вийшла рецензія від «Хатулістіви». - Справді? І що там?
- Дякую. - Не має значення.
Тобто? Їхній відгук надважливий.
Дякую.
Усе так погано?
Дякую.
КОШМАРИ Й ФАНТАЗІЇ ДЖОКО АНВАРА
ПОЕЗІЯ І БІЛЬ
А рецензія від «Пена»?
«...написану після попсової сенсації "Поезія і біль"
книгу Раніа "Період" важко назвати щирою,
адже в ній стиль переважає над змістом».
Їхній відгук усе одно занадто банальний.
Як щодо журналу «Састра Беркала»?
«...моя оцінка відповідає обкладинці книги:
нудно й жодних зусиль налагодити зв'язок зі своїми читачами».
Байдуже. Вони всі мої книги розгромили.
А як щодо соціальних мереж? @goodbooksreview.
Вони не просувають вашу книгу.
Справді?
Можливо, вони її ще не читали.
- Але ж про неї говорять? - А ви не переглядали соцмережі?
У мене немає на це часу.
Спробуйте пошукати #РоманПеріод.
#РОМАНПЕРІОД
Принаймні, люди залучають фантазію.
Ран, ви планували витратити прибуток на те й се.
Та, схоже, багато ми не заробимо.
Пане, спокійно.
Я раніше жила без грошей — і все було гаразд.
Тоді у вас не було дорогої іпотеки
й автомобіля з величезним щомісячним платежем.
Я думала про це.
Сьогодні вранці я подала заяву на реструктуризацію боргу.
Вони можуть зменшити виплати, але знадобиться більше часу.
Або ж ви могли б написати продовження «Поезії й болю».
Нізащо!
- Продовження ніколи не буде. - Але чому?
Я відчайдушно хочу покинути експлуататорську попсову літературу, пане.
Читачі в захваті, Ран.
Пристаркуваті садомазохістки, які продовжують аб'юзивні стосунки.
І що з того? Ви просто даєте їм бажану ілюзію.
Інших причин нема.
Тридцяте березня 2019 року.
Минуло десять днів після того, як я почала писати «Поезію і біль».
Головна героїня цього роману — Ларас Андіні,
яка лише через два місяці зрозуміла, що її чоловік жорстокий і владний.
Ларас замкнули в підвалі, де над нею почали знущатися.
Минулої ночі я заснула, поки писала.
Прокинувшись, зрозуміла, що написала десять сторінок,
включно з тією частиною, де Ларас зазнала насильства від чоловіка.
Тепер усе моє тіло насправді болить.
Так, як тіло Ларас після пережитого.
6 КВІТНЯ 2019
Це сталося знову. Минулої ночі моя свідомість затьмарилася.
Якимось чином я дописала історію про те, як чоловік скривдив Ларас.
Він ударив її в ліву частину обличчя.
Коли я сьогодні прокинулася, моя ліва щока дуже боліла.
Я починаю божеволіти.
Тому я провела дослідження.
Існують випадки, коли письменники
так емоційно прив'язувалися до персонажів, про яких писали,
що дійсно відчували
те ж, що їхні герої.
Чому б мені не вигадати героїню, у якої щодня класний секс?
Я нарешті закінчила «Поезію і біль».
Але історія ще не завершена, бо моє тіло більше не витримує.
Думаю, кінцівка цілком доречна.
«Ларас змирилася зі своєю долею — довічним ув'язненням у підвалі...»
Сподіваюся, цей біль у моєму тілі вартий шалених продажів роману. Амінь.
Новий день — нове відео. Новий ноутбук. Нова камера.
А далі — нова спальня.
Роман «Поезія і біль» за останні сім місяців став бестселером!
СПОВІЩЕННЯ ЦЕНТРАЛЬНИЙ МЕДІАБАНК
ІПОТЕКА
ВАША ЗАЯВКА НА ІПОТЕКУ
«Ваша заявка на іпотеку...»
ВІДХИЛЕНА.
Упевнені, що продовження «Поезії й болю» принесе величезні продажі?
Відріжте мені вуха, якщо ні.
Якщо я вирішу його писати,
чи можу я отримати аванс?
МЕДИТАЦІЯ ПОКРАЩУЄ КОНЦЕНТРАЦІЮ ТА СТИМУЛЮЄ ТВОРЧІСТЬ
ЯКБИ МОЖНА БУЛО ВИБРАТИ, ЛАРАС ОБРАЛА Б НАРОДИТИСЯ В СІМ'Ї
БЕЗ БАТЬКІВ
БЕЗ ЦІННОСТЕЙ
БАБУЇНІВ.
ЛАРАС УПАЛА ДОДОЛУ. ЗАБРИНІЛИ СЛЬОЗИ.
ЛАРАС СПРОБУВАЛА ВІДПОВЗТИ ВІД ЧОЛОВІКА. ЗАПІЗНО.
НА СПИНІ, ПОВЕРХ ШРАМІВ,
ЯКІ НЕ ДО КІНЦЯ ЗАГОЇЛИСЯ.
Ріку, обкладинка має бути чесною, як й історія.
Так, гаразд.
Це буде бестселер.
Я надішлю вам сценарій для ознайомлення.
Напишіть кілька цитат, щоб розмістити на обкладинці.
Вона дуже талановита.
Може перетворити історію про продаж вживаних туалетів із батьком
на щось дуже захопливе.
Аліє, ти знаєш Раніа Деві?
Авжеж.
- Вітаю, пані. - Привіт.
Учора вийшла її нова книга.
- Так, я її прочитала. - Гаразд.
Мені сподобалася.
Але я можу зрозуміти,
якщо комусь вона не до вподоби.
- Дякую, Аліє. - Чудово!
Хоч одна шанувальниця є.
- Я перерахував аванс. - Про це я й хочу поговорити. Отже...
Не хвилюйтеся.
- Я збільшив до 15 %. - Так.
Але річ не в цьому.
Я прийшла сюди,
бо не хотіла розповідати телефоном.
Власне, я...
хочу скасувати продовження «Поезії й болю».
Ви здуріли? Робота чудова.
Я навіть показав її Еріку. Ріку!
Як тобі нова робота Раніа?
Я не міг відірватися від читання. Усі 30 сторінок за 15 хвилин.
- Уже можу собі уявити... - Зачекайте секунду.
Звідки ви її взяли?
Ви завжди пишете онлайн із відкритим доступом до документа.
Вона дійсно чудова.
Усі мої колеги були в захваті, коли прочитали її.
- Вона захоплює! - Вона не мала мети розважати.
- Домашнє насильство — серйозна проблема. - Це серйозне й актуальне питання.
Ваша книга «Період»? Ні. Вона призначена тільки для вас.
Писати завжди потрібно про актуальне.
Інакше повільно втрачатимете читачів і більшість вас забуде.
Розповідь Алії про туалети
звучить так неелегантно.
Але це актуально. Людям вона близька.
Чого ви шукаєте, Ран?
Пишіть так, як писали раніше.
Не будьте кимось іншим.
Просто залишайтеся собою. І все.
- Достатньо зрозуміло? - Так.
Добре, тепер відкрийте застосунок, який ви щойно встановили,
і введіть ім'я користувача та пароль, які я вам дала.
- Для чого все це, Ран? - Залогінилися?
Так. Тепер я вас бачу.
Я хочу, щоб ви за мною спостерігали, поки я пишу.
Це якось дивно.
Просто зробіть це, пане.
Якщо помітите, що я пишу нестабільно, будь ласка, зателефонуйте мені.
Що ви маєте на увазі під нестабільністю?
Я зараз удома. Мій хлопець тут.
Якщо утнете дурницю, як-от роздягнетеся, він озлиться.
Ви здуріли? Цього не буде!
Усе, я кладу слухавку.
Спостерігайте за мною через CCTV,
і, якщо помітите щось незвичне, будь ласка, зателефонуйте.
- Хочете, щоб я вже почала писати? - Так, будь ласка.
Гаразд.
ОДНА В СПЕКОТНІЙ КІМНАТІ ЛАРАС ВИПРОСТАЛАСЯ
ЦЯ ПОЗА ДОПОМАГАЛА ЇЙ СТРИМУВАТИ СЛЬОЗИ.
ЛАРАС НАМАГАЛАСЯ ДИХАТИ.
АЛЕ ХВАТКА ЇЇ ЧОЛОВІКА БУЛА НАДТО СИЛЬНОЮ.
ГЕНДРА ОНО — ВИДАВЕЦЬ
Чому ти завжди виводиш мене з себе?
Чому в нас не може бути все гаразд?
Я більше не знаю, що з тобою робити.
- Асті. - Мамо.
Ти ще не вечеряла, Асті?
- Я годуватиму тебе з ложечки. - Раніа!
Раніа! Що відбувається?
На щастя, я міг приїхати сюди відразу.
Я спостерігав через вебкамеру, як ви це робили пів години.
Що відбувається? Ви хвора?
Інсульт?
Дякую.
Під час написання першої «Поезії й болю» відбувалося те саме?
Раніше я вперше на власному досвіді пережила те, через що проходила Ларас.
Я не усвідомлювала цього, але раптом з'являвся текст.
До цього я відчувала лише біль.
Тепер моє тіло реально понівечене.
Це ж не наркотики?
- Якщо так, я можу відвезти вас в клініку. - Ви бачили, як я душила себе?
І звідки в мене це?
Можливо, ви просто перенапружилися.
Зрештою, ви відчуваєте те, що відчуває ваша героїня.
Раніше я теж так думала.
Та цього разу все надто реально.
Я відчуваю, що Ларас дійсно існує.
Зможу дізнатися, хто вона, якщо наступного разу побачу її лице.
Досить. Припиніть поки що писати.
Залиште аванс як передплату за наступні книги.
Але що, якщо Ларас справді існує, пане?
Дійсно відчуває те, що я бачу.
А може, це сталося в минулому?
- Ви нічого не можете вдіяти. - Ні.
Я відчуваю, що це відбувається зараз.
Якщо все наяву, то це небезпечно. Раніше вона просто задихалася.
А якщо її скалічать?
Це означає, що ви теж можете померти.
Хто ти?
Так правильно?
МАМА ЛЮБИТЬ АСТІ
«Мама любить Асті».
Правильно. Ідеально.
Розкажи мені ще раз історію про зовнішній світ.
- Яку історію? - Коли тато подарував тобі обручку.
Я вже розповідала її тобі. Усе сталося у французькому ресторані.
У ресторані можна вибирати їжу?
Авжеж. А ще можна вибрати напої.
Тато тоді ще був добрим?
Він ще був добрим, коли подарував тобі обручку.
Так, тато тоді ще був добрим.
Чому він зараз жахливий?
Чому ми не можемо звідси піти?
Твій тато занадто сильно мене любить. Він нас надто любить.
Він не хоче нас утратити.
Чому він так думає?
Тому що...
Я знаю, хто він насправді.
Хто?
Асті! Моя обручка...
- Мамо, куди ти її діла? - Ні.
Вона трохи зісковзувала, коли я мила руки.
Ні.
Асті, допоможи мені знайти її до того, як прийде твій тато.
Що відбувається?
Я щойно повернувся додому, утомлений, але ніхто з вас не випромінює щастя.
Чому ти плачеш, Асті?
Що з Асті?
Чому ти ховаєш руки?
Ти щось приховуєш?
- Я просто... - Сюрприз?
Для мене? Покажи.
Обручка...
- Ти зняла її? - Ні.
- Ні, просто... - Більше мене не кохаєш?
- Не в тому річ! - То навіщо ти її зняла?
Дай відсіч.
Дай відсіч!
Чому?
Чому ти ще більше змінилася?
Може, мені просто жити з Асті, а тебе прибрати з лиця землі?
Поки вона не виросте.
Можливо, вона краще служитиме мені.
- Не вчиняй так зі своєю донькою! - Я знаю!
Дай відсіч.
Дай відсіч!
Ну ж бо!
Благаю, ну ж бо!
Ну ж бо!
Ти маєш рацію. У неї синці на ребрах.
О боже.
Щодо черепа... З ним усе гаразд.
Але МРТ треба зробити сьогодні, щоб перевірити.
Не думаю, що зможу. У мене клаустрофобія.
Вибирайте. Клаустрофобний кабінет МРТ
чи труна?
Зі мною все гаразд, лікарю. Просто болить обличчя.
Хто це з вами зробив?
Супроводити вас у поліцію? Я знаю людину.
Кого? А я чого про це не знаю?
Це пацієнт.
- Ти так зближуєшся з пацієнтами? - Досить. Я в нормі.
Гендра підтвердить, лікарю.
Річ у тім, що зі мною ніхто цього не робив.
Розповім тобі вдома.
- Постільний режим? - Ні.
Коли минулого разу у вас був перелом, ви пішли гуляти.
Я дам знеболювальне. Але за два дні оглянемо вас повторно.
Дякую, коханий.
Ран, я серйозно. Я хвилююся за вас.
Будь ласка, відкладіть написання.
- То ви мені не вірите, пане? - Я вам вірю.
Хіба неправильно, що мені важко це прийняти?
Це не звичайна ситуація.
Припустімо, усе, що ви розповідаєте, — правда.
Вам усе одно не варто втручатися, як це сталося минулої ночі.
Пропонуєте просто спостерігати, склавши руки?
Ви втручаєтеся, її б'ють, і врешті-решт страждаєте ви.
Я повинна дізнатися, хто вона така.
- Як? - Щоразу, коли я входжу...
Щоразу, коли я входжу в її тіло, моє бачення стає чіткішим.
Я маю принаймні побачити її обличчя.
- Якщо з вами знову щось трапиться... - Ось чому
я потребую вашої допомоги: стежте за мною, поки я пишу.
Будь ласка.
Не будіть мене, якщо матиму лише легкі синці.
Якщо помрете — я головний підозрюваний, бо з вами тут лише я.
Спробуйте визначити.
Будіть мене тільки тоді, коли буду у великій небезпеці.
- Звідки я знатиму? - Ви зрозумієте.
Мамо.
Ми коли-небудь покинемо цю кімнату?
Одного дня, доцю.
Мамо, розкажи мені ще історію.
Яку хочеш послухати?
Про смерть.
Якщо помремо, де ми опинимося? Чи зможемо вибратися?
Асті не може померти.
Асті має жити, поки не виростеш.
Покинути цю кімнату, піти до школи, до коледжу,
- на побачення, гаразд? - Мамо, я боюся, що тато мене вб'є.
Хто ти?
Що відбувається, мамо?
Дзеркало.
Мамо, у нас немає дзеркал.
Мамо?
Дзеркало.
Що сталося? Хто вона?
Коли ви востаннє бачилися з батьками?
Дванадцять років тому.
Що сталося?
Я спробувала сісти за кермо машини друга.
Рама поїхав зі мною. Я врізалася в стовп.
І він помер.
Рама був улюбленою дитиною моїх батьків.
Хороший, розумний, старанний, красивий.
Я, на противагу, без ладу і складу.
Бунтарка з поганими оцінками.
Батьки так і не пробачили мені.
То в мене є сестра-близнючка?
Так.
І ви віддали її на удочеріння.
Тоді ми переживали не найкращі часи.
Проблеми з грошима.
Я працював журналістом у ЗМІ,
що виступав проти «Нового порядку».
Я почув, що мене збираються заарештувати.
Ми переймалися,
що не зможемо про вас подбати.
Чому лише мою близнючку? Чому не мене?
Тебе ми теж віддали іншим людям.
Проте через рік ми пошкодували про скоєне.
Намагалися знайти вас обох.
Але знайшли лише тебе.
Твою сестру-близнючку ми знайти не змогли.
Отже, мене ви теж віддали іншим людям.
З Рамою ви так само вчинили?
Ні.
- Авжеж. - Бо він був старший...
Ви двоє знаєте, де вона?
Ми шукали її роками,
навіть платили людині за це,
ще кілька років тому шукали.
Нічого не знайшли.
Тато...
і я дуже тебе любимо.
Ми всіх вас дуже любимо.
Але ми збилися зі шляху.
Минуле все ще дається взнаки.
І невимовно шкода.
Також шкодуєш, що народила мене й мою близнючку?
Шкодую,
бо ми не могли
дати достатньо любові вам обом.
Раніа, ти жодного разу не оступилася.
Це ми тебе підвели.
Думали про народ. Думали про країну.
Але забули подумати про найважливіше —
наших сина й доньок.
Пробач мені, Раніа.
Пробач нам.
- Що тепер робитимете? - Мушу знайти свою близнючку.
Як?
Дякую, пане, за вашу постійну підтримку.
Я знаю, що я не найталановитіша авторка,
але ви завжди мене підтримуєте.
Я знаю, що це щиро.
Не тому, що я вам подобаюся.
Жінки ж вас узагалі не приваблюють.
- Упевнені? - Авжеж.
Ви навіть не помітили моїх оголених грудей на книжковому фестивалі минулого року.
Мені було так соромно.
Скажу відверто.
Якщо зі мною щось станеться,
я хочу, щоб ви знали,
що я вас люблю.
Ви хороша людина.
Так кажете, наче вмирати зібралися.
Я мушу довести справу до кінця — дізнатися, де моя близнючка,
яким би не був ризик.
Асті.
Мамо, я відчуваю слабкість.
- Мені холодно. - Скоро все буде добре, донечко.
Думаю, я зможу вибратися, якщо помру.
Дитинко, не плач.
Що відбувається, Ларас?
Я втомився від денної роботи. Мені треба відпочити.
Твоя донька Асті захворіла.
Асті часто хворіє.
Завтра з нею все буде гаразд.
У шафці, до речі, купа ліків.
У неї була висока температура.
- Вона горить. - Не драматизуй.
Будь ласка, негайно відвези її в лікарню.
І як я поясню, хто вона?
Асті! Твоя дочка! Вона дуже хвора!
Якщо негайно не відвезеш її до лікаря...
Досить!
- Не привертай увагу дочкою. - Ти!
Хто ти є насправді?
Навіть диявол не вчинив би так зі своїми дітьми!
Надто хоробра стала, чи не так?
Дай відсіч.
Тримай. Тримай міцно.
Щойно відпустиш, я дам тобі урок,
який ти ніколи не забудеш.
Ні.
Що вибираєш? Рай чи пекло?
Ні!
Аґарта.
Що таке Аґарта?
Хто ти?
Ти не Ларас.
Хто ти?
Асті.
ДЕРЖАВНІ ПІДПРИЄМСТВА
Я знаю, де він працює.
Поки я шукатиму, хто він і де живе,
їдьмо зі мною в центр міста.
СПИСОК ПРАЦІВНИКІВ МІНІСТЕРСТВА ДЕРЖАВНИХ ПІДПРИЄМСТВ
АДРІАН РАДЖАСА
СТОРІНКА ПРОФІЛЮ
Я знаю, хто ти, виродку!
Пане, їдьте на вулицю Відіа Нурі, будинок 3. Швидше!
- Тридцять чотири хвилини. - Ні, у нас немає стільки часу.
Та дитина помре. Моя близнючка помре, пане!
Ви здатні проникнути в тіло чоловіка Ларас.
Зробіть це й покінчіть життя самогубством.
Я не можу контролювати ані його тіло, ані тіло Ларас.
У нас є зброя? Вона нам потрібна!
- Він справжній? - Ні. Але схожий на справжній.
Їдьте швидше. Значно швидше. Ну ж бо!
- Що відбувається? - Мені треба швидко туди дістатися!
Хутчіше!
- Асті, отямся, донечко. - Мамо.
- Асті, не залишай маму саму. - Гаразд, мамо.
Я намагаюся розплющити очі,
щоб не померти, щоб бути з тобою.
Асті...
Хутчіше! Заради бога!
Хто ти насправді?
Що тобі треба?
Якщо я вб'ю її,
ти теж помреш.
Адріане.
- Адріане. - Адріане.
Адріане.
Адріане, я знаю, хто ти.
Адріан Раджаса, експерт у галузі промисловості.
Якщо помре Ларас, помреш і ти.
Раніа!
- Чому ви мене розбудили? - Ми прибули.
Такий великий будинок і не замкнений.
- І навколо немає охорони. - Або самовпевнений,
або він нікого не боїться.
- Так? - Вибачте, пані. Я з міністерства.
Нам із Адріаном треба обговорити дещо, а його телефон недоступний.
Він ніколи не вмикає телефон в кабінеті.
Гей!
Даруйте.
Де його кабінет?
Де?
Пане Гендро!
Гей!
Гей, відійди від неї!
Стій там!
Швидше!
Ларас!
Якщо стоятимете на місці, ніхто не постраждає.
І що ти вдієш?
Якщо мене загнати в кут — що завгодно.
І навіть дитину вб'єш?
Кажу ж, якщо заженеш у кут!
- Убий мене. - Не випробовуй мене!
Я тебе справді вб'ю!
Вам пощастило, що я дозволив вам двом
робити сьогодні все що завгодно.
Чому?
Тому що я хочу довести, що ваші закони
на мене не поширюються.
Ларас!
Ларас, це я, твоя сестра-близнючка.
Ти мені часто снилася.
Я думала, що ти просто версія мене...
у моїй уяві.
Вільна версія.
Забираймося звідси!
Ні.
Якщо я вийду,
ніхто з нас не виживе.
Вони
не люди.
Вони дияволи.
Гірше...
за дияволів.
Дякую.
Ларас!
- Ларас! - Мамо.
Ларас...
Ви дістанете по заслузі.
Адріане, хто це?
Ми на вулиці, мамо?
Ран.
Сьогодні переїжджаєш?
Нове життя.
Навіть якщо той виродок сидітиме у в'язниці,
я все одно мушу тримати її якомога далі.
Що таке?
Я була тут три дні тому.
Ми перевірили всі записи з камер і нічого не знайшли.
- Дурниці! - Пані...
Диявол або щось гірше, ви всі дорого заплатите!
Переклад субтитрів: Наталія Боброва