Em dic Prometeu.
Alguns de vosaltres potser em coneixeu. Si no, no us amoïneu.
De moment, només heu de saber que soc presoner.
Per què?
Perquè en sé massa sobre certa persona.
Ell viu aquí.
L'OLIMP
El poder pot donar moltes coses a un home…
però gairebé mai el bon gust.
Mireu com camina.
És extraordinari.
En fi, es diu…
REI DELS DÉUS
Sí.
Beneïda Olímpia.
Mortals,
avui és un dia sagrat
en què m'heu de retre honor.
Ho feu bé?
Sí.
Sí, però no ho hauríeu de fer.
És un cabronàs sense igual.
Però no us preocupeu, hi ha un pla per enderrocar-lo.
El pla inclou tres humans i una profecia.
El primer ésser humà viu aquí, a la Terra.
A Creta, per ser exactes.
BENEÏDA OLÍMPIA
ZEUS ÉS AMIC MEU
FELIÇ OLÍMPIA
FELIÇ OLÍMPIA!
RECORDS DES D'HERÀCLION
VIL·LA TRÀCIA
Ella és Eurídice.
Prefereix Riddy.
No té ni idea del paper que interpretarà en la caiguda de Zeus.
Què estic fent, Dennis?
Què em passa?
Se te'n fot, oi?
Ara mateix, té altres preocupacions.
"Afers del cor", com en dieu vosaltres.
GRANOLA DE GAIA TALÓ D'AQUIL·LES
FLOCS DE FIBRA CRUIXIT ESPARTÀ
JOGUINA DE FRANC
No et decideixes?
No. De fet, no són per a mi.
El meu marit me n'ha demanat uns,
però no recordo quins m'ha dit.
No l'escoltava.
Això és dolent?
Soc mala persona?
No ho ets.
Però no estàs somrient,
estàs cridant.
Què?
Estimats clients, els tridents de joguina ara estan a meitat de preu.
Avui celebrem el Dia d'Olímpia a Creta.
Començarem amb el sacrifici humà anual.
CERIMÒNIA AL PALAU
Vero.
- Després, Ariadna… - Disculpi, senyora?
També la vol?
La magrana?
Sí, ho sento. Gràcies.
Feliç Olímpia.
Sí, esclar.
Deixa'm anar, si us plau! Deixa'm!
No et resisteixis!
No em toquis! Deixa'm anar!
Deixa'm!
- Què fas? - És una lladre.
Tothom ho és.
- Què és? - Menjar per a gats.
Tothom roba.
Fins i tot els déus. Sobretot ells. Ens roben les ànimes.
- I, a més, blasfemes. - Mentides!
- És culpa meva. Pagaré. - Ningú fa cas!
Per què ningú m'escolta?
- Ho pagaré jo. - Ningú m'escolta!
- Gràcies. - Tota teva.
Estàs bé?
Ningú creu el que dic, però tot es compleix.
Els vaig advertir del cavall.
Els vaig dir que hi havia homes amagats dins.
Els ho vaig dir!
Escolta!
Ens roben les ànimes.
Qui ets?
Avui és el dia.
De què parles?
Cada matí penses:
"Potser avui", però mai ho fas.
Però avui ho faràs.
Què faré?
Deixar-lo.
El teu amor és mort.
Què collons?
"Si us plau, Zeus, rega els nostres conreus."
"Si us plau, Zeus, fes que plogui."
Feliç Olímpia!
De res.
Què coll…?
- No m'espantis! - Què fas?
LA REINA DELS DÉUS
DONA DE ZEUS
I SA GERMANA
Mira això. Ho veus com sempre?
Esclar que sí.
No, de debò, fixa-t'hi bé…
El Meandre és una estructura divina.
Mentre flueixi, Zeus regnarà.
M'ha semblat que oscil·lava.
Jo el veig normal.
- N'estàs segura? - Sí.
- Està com sempre? - Sí.
- Has mirat bé? - Sí.
- D'acord. N'estàs segura? - Sí.
Esmorzem.
Per cert, on és el nostre fill?
El teu fill?
No ho sé.
DIONÍS
EL DÉU DEL PLAER, LA BOGERIA I LA DISBAUXA
PANOPEU
EL FAT DEL FALÀFEL
T'agrada la teva feina?
Molt!
- La meva m'avorreix. - Què fas?
Treballo per al meu papa, però no em pren seriosament.
Faria més amb els humans.
Amb la gent.
M'avinc molt amb ells. M'agraden.
Vull participar-hi més.
Vull més responsabilitat.
Vols un trasllat a Recursos Humans?
Recursos Humans, exactament! Sí!
Doncs digue-li com et sents.
Les coses no funcionen així amb ell.
Les emocions no fan per a ell.
Merda, he oblidat el regal!
És el seu aniversari?
Sí, més o menys, però què li regalo?
Ell ho té tot.
Saps quin ha estat el millor regal del meu fill?
Quin?
Un rellotge.
Perquè passar temps junts és el més valuós.
És preciós.
Dionís és un cas estrany.
La seva mare era mortal, però Zeus el va convertir en déu.
Caram, has vingut!
Bé, genial!
Cosa que va molestar alguns.
Hola.
De fet, Hera va convertir la mare de Dionís en una abella.
Vols una mica de mel?
Ei, escolteu.
Estan a punt de descobrir un monument que ens han dedicat a Creta.
Després d'això.
M'encanta aquesta part.
Aquí veiem Àgata d'Heràclion,
que s'ha ofert com a sacrifici humà, disposada a morir en nom de l'Olimp.
Àgata.
Gràcies, Àgata.
Mare meva, quines sabates tan horribles porta.
Sí, papa.
T'he portat un regal.
De debò?
Què?
Renoi!
El meu nen.
- Sí. - Obre'l!
Vaja, un rellotge.
Sí, perquè passar temps junts és el més valuós.
Ben dit.
Sí, però jo ja tinc un rellotge,
i me'l va regalar el nostre bon amic Hèrcules.
És una mena de talismà, com un amulet de la sort.
Però aquest te l'he regalat jo, papa.
Per què no te'l poses?
- Vols que me'l posi? - Sí.
Entesos.
Sí.
- No. - No?
No.
Ho sento.
Aplegapilotes?
¿Podries posar això amb molta cura
al costat del meravellós porc que m'acaben d'enviar d'Atenes?
No hi donis voltes.
Així m'agrada.
Escolta.
No moguis la cadira.
No la moguis.
He de parlar amb tu.
Sí, digue'm.
M'avorreixo.
Espera. Veus el president Minos?
Ciutadans de Creta,
beneïda Olímpia.
És un carallot.
Saps?
No, papa, t'ho dic seriosament. Vull un ascens.
Nomena'm déu de l'amor, la guerra o la saviesa.
No ho sé, vull ser més important i influent.
Què?
Au va, Dionís, no passa res per ser una mica simple.
A cadascú el seu lloc.
- Menja'm la fava. - Escolta…
No diguis això a la teva mare.
No és la meva mare.
Demana-li perdó.
No.
Demana-li perdó.
Ho sento.
Et perdono.
Em rendeixo.
No siguis mocós. Seu.
Intenta ser més amable.
És propi d'un déu com tu, Dionís.
Fixa't, és un espectacle encantador, com cada any.
He de reconèixer que veure això m'emociona.
- És tendre… - Escolta.
Amb raó cap altre fill et visita.
És una decepció.
No…
- En què m'he equivocat? - No t'has equivocat, tresor.
Sí, perquè té raó.
Cap d'ells ve a visitar-nos.
Tresor, em tens a mi.
…perquè sabeu que treballar per a ells mai és en va.
Ja comença!
Molt bé.
És tot un honor descobrir un monument dedicat als déus.
Ensenya-me'l.
Beneïda Olímpia.
Va! El vull veure!
A LA MERDA ELS DÉUS
Què és això?
Qui ha fet això?
Zeus…
Qui ha estat?
No és el que crec que és, oi?
A LA MERDA ELS DÉUS
- És merda? - Qui ha profanat els déus?
- Qui ho ha fet? - "A la merda els déus"?
Zeus…
"A la merda els déus"?
- És una blasfèmia. - Calma't.
Humans.
Avui no.
- En aquest dia? - Zeus…
Esclar que no.
No.
Eliminaré aquests cabrons de la faç de la terra.
No ho faràs.
Ja n'hem parlat.
Tenir poder és delegar.
Només són uns pocs blasfems. No t'hi rebaixis.
Truca a Posidó.
- Jo mateix… - No.
Zeus, ets el rei dels déus!
Ets el rei dels déus.
Els humans no són una amenaça per a tu.
RENOVACIÓ
ORFEU MUSA
NOU ÀLBUM DISPONIBLE MUSA D'ORFEU
VIL·LA TRÀCIA
Aquesta vida tan amarga…
Hola.
Estàs bé?
Quina notícia vols primer, la bona o la dolenta?
Sempre la dolenta.
M'he equivocat de cereals.
Però…
Què?
La bona notícia és que…
aquests tenen una joguina.
Això és bo.
Molt bo.
Quina cançó tocaves ara?
Per què? T'ha agradat?
Doncs crec que ha adormit el Dennis.
El Dennis. On és el Dennis?
Serà la primera que tocaré al palau.
Si netegen la merda del monument a temps.
- Què? - No ho has vist?
El monument del palau.
És cert. Sí que ho he vist.
Diuen que han estat els troians.
- Bé per ells. - Sí.
T'he trobat a faltar aquest matí.
No m'agrada que no siguis aquí.
Com es titula?
La cançó.
Com vas, col·lega?
La cançó, Orfeu.
"Eurídice."
Què?
El meu nom? Jo ja…
Ja surto en el pòster.
Pensava que t'agradava.
No fotis, no t'agrada?
No, jo…
És que…
Què?
No ho sé, no em pots estimar discretament?
Doncs…
No.
Tan greu et sembla?
No.
Riddy?
Riddy…
Què et passa?
La pitjor solitud és la que sents en companyia de qui has deixat d'estimar.
Sobretot quan aquella persona encara no ho sap.
Avui és el dia.
La Riddy no vol que sigui el dia.
No és prou valenta.
Encara no.
Merda.
Hola. Sí. Ho sento.
Cinc minuts.
Ho sento.
Vinga, ves-te'n.
Hola?
Hola? Sé que m'estàs veient aquí palplantada.
- Ho sento, Cal·li. - Obre la porta.
- Entra. - Gràcies. Déu meu.
- Quan fas tard, tinc asma. - T'estimo.
- Hola. - Et recollirà un cotxe.
- Aniré en taxi. - Què?
- En taxi? - Recordes com són?
No, ja l'he reservat.
- Ho sento. - D'acord.
Hi aniràs, oi?
- Què? - Avui.
- Sí, esclar. - Entesos.
Ah, per cert, t'estimo.
Sí, jo també t'estimo. Som-hi. És meravellós.
- Aniràs vestit de negre? - Sí.
- D'acord. - M'agrada, saps?
Vinga, Zeus. Vinga.
Ella té raó.
Ets el rei dels déus.
El rei dels déus.
El rei…
dels maleïts…
Però què…?
Què cony és això?
I així comença.
PROMETEU
Per cert, aquest soc jo.
Òndia!
Hola.
Soc simpàtic?
Pregunta a qui va condemnar que una àguila li picotegés el fetge.
Què dius?
Soc simpàtic?
Agrado a la gent?
No els agrada la meva presència?
De què parles?
Recordes que el Dia d'Olímpia solíem fer una barbacoa?
Tota la colla ballàvem al voltant del Meandre.
- Sí. - Els nois feien discursos.
Hera i jo fèiem un coit celestial a la llum de la lluna.
Era memorable. Ho fèiem cada any.
I això què…?
Veus això?
Au va.
Escolta, aquesta profecia…
Zeus…
Crec que es complirà.
Ja ha començat.
Llegeix-ho.
Sé què hi posa.
Que ho llegeixis.
Si us plau.
"Aflora una línia, l'ordre degenera, cau la família i el caos impera."
"Aflora una línia."
Veus això?
Veus aquesta arruga d'aquí?
Aquesta arruga vertical? No.
És la línia.
L'acabo de descobrir.
Se suposa que soc immortal.
Què és això?
La vellesa?
- Zeus… - Després què? Menys densitat òssia?
Retracció de les genives? Compota de prunes diària?
"L'ordre degenera", això diu.
Amic meu, estic degenerant.
Els humans també ho pensen. Blasfemen.
Acaben de profanar el meu monument.
Em volen enderrocar.
Saps què he vist al Meandre?
Què?
Una oscil·lació.
He pencat com un desgraciat per aquesta família durant massa anys
per seure a veure com cau.
Prometeu, tu hi eres.
Vas veure quant vaig patir amb el meu pare.
Aquell puto psicòpata.
Sí.
¿No m'hauria de preocupar que tot el que he construït s'esfondri,
sigui destruït?
Si us plau, digues alguna cosa.
Zeus, au va.
Ets el rei dels déus.
Res et pot fer mal.
La profecia no es pot complir. És per als humans.
Aquesta arruga no és nova.
El Meandre no oscil·la.
Això del monument ha estat culpa del gandul de Posidó.
No manté la seva ciutat en ordre.
No et poden destruir.
Gràcies.
Gràcies, estimat amic.
De res.
Vell xaruc.
Però l'estimo.
És l'únic amic que tinc a tot el món.
Oi que és sorprenent?
Bé.
He mentit a Zeus.
La profecia es pot complir.
Esclar que pot ser destruït.
I si certes persones obren els ulls…
- "Simple" - …ho serà.
"Simple." Com que simple? Que jo soc simple?
Qui doni refugi als 7 Troians serà arrestat.
Són terroristes i blasfems.
A la merda els déus!
Què collons?
No et moguis!
Escòria troiana!
- Tens tabac? - Ho vaig deixar.
- Bé. - Deixa-ho tu també.
Ho faré.
Saps? Vaig fer sessions al temple.
Potser tinc un fullet…
- Torno de seguida. - …guardat per aquí. Què?
- Escolta! - No marxis!
És boig. Està tocat de l'ala.
Un paquet de tabac.
Està bé.
Escolta!
Ets tu, oi?
Potser?
Hòstia! No fotis!
Collons!
Em firmes el cap?
Sí, i tant.
ORFEU
T'estimo.
Jo també t'estimo.
Ei, torna aquí!
És Orfeu!
El puto Orfeu!
La vida és bella, oi?
Sí.
La bretxa entre la percepció i la realitat pot ser cruel.
CONCERT D'OLÍMPIA ORFEU
CAL·LI TRUCADA
Pot parar aquí?
Sort. Soc una gran admiradora.
És l'Ari. Recordeu-la. És important. Tornarem a ella.
Gràcies.
No confia en mi, no em valora…
En el fons, aquest és el problema.
Li demostraré de què soc capaç.
Com et dius?
Julius.
Vols un consell?
Sí.
Busca un propòsit per a tu mateix, no per al teu pare.
Té.
Ei, cinc minuts.
La Riddy és aquí?
- La necessito, Cal·li. - Sí, acaba d'arribar.
Vinga.
- M'espera aquí? No trigaré. - Aparcaré.
Disculpi?
- Sí? - Sol·licito una revelació amb la tàcita.
Ara?
Sí, ara.
Els humans les visiten per revelar els seus pensaments i sentiments,
sense saber que Hera guarda les seves confessions.
Li donen poder.
Perdona'm, he tornat a cometre una infidelitat.
Què em passa?
I alleugen el seu cor absent.
L'odiava. Volia que morís. Des del primer dia.
Heus aquí la tàcita.
Que parlar a qui no parla t'alleugi,
que la deessa Hera calmi el teu turment.
Vero.
Hola, mama.
SEGURETAT
Com estàs?
Beneïda Olímpia, sotmetem-nos als déus i honrem-los.
Vero.
Sé que és controvertit, però començaré amb una cançó nova.
La dedico a la persona que em completa.
Em salva, una vegada i una altra.
Odia que digui això, però és cert.
És aquí, en algun lloc.
Riddy!
T'estimo amb tot el meu cor.
Ja no estimo Orfeu.
Hauria, però…
no és així.
He deixat de ser jo mateixa. Soc seva. La seva dona. La seva musa.
L'he de deixar.
Però no puc.
Saps per què?
Per culpa teva.
Saps? Jo…
abans pensava que canviaries d'opinió.
Quan era petita, solia resar.
Pregava a Hera que et deixés tornar amb mi.
Vaig trigar quant,
deu anys a adonar-me que mai tornaries a casa?
M'has trobat a faltar?
Eh?
Si us plau, digue'm què he de fer.
Si us plau.
Conec la meva profecia, mama.
No vull això. Vull que m'ajudis.
Això vull.
Als déus no els importa.
Em vas abandonar per ells.
Et vas tallar la llengua per ells, i no els importes.
Se'ls en fot el que ens passi.
Així que els engego a la merda.
M'has sentit?
Els desafio. Desafio els déus.
Calla.
Adeu, mama.
Cada hora, cada moment de pena.
El Prat de l'Asfòdel és la nostra meta.
Agafats de la mà, guia'm a través del riu.
Jo…
Boca a boca, gairebé pulmó a pulmó.
És fer-ne un gra massa respirar l'aire dels teus pulmons?
És fer-ne un gra massa carregar-te el pes d'aquest amor?
Però jo…
vull respirar el teu alè,
ser la veritat i ser el mite.
Al llarg dels dies i de les nits, al llarg de la cruenta vida.
Jo…
Perquè ets la meva vida i la meva mort,
ets la partitura que sona a la meva ment.
Al llarg dels dies i de les nits, al llarg de la cruenta vida.
A través de les flames i dels moments més salvatges,
estaré absort pensant en tu.
És massa dur suportar el pes d'aquest amor?
És fer-ne un gra massa respirar l'aire dels teus pulmons?
Però jo…
vull respirar el teu alè,
ser la veritat i ser el mite.
Al llarg dels dies i de les nits, al llarg de la cruenta vida.
Jo…
Perquè ets la meva vida i la meva mort,
ets la partitura que sona a la meva ment.
Al llarg dels dies i de les nits, al llarg de la cruenta vida.
Ei!
T'he dit que avui el deixaries.
Avui ens deixes a tots.
AFLORA UNA LÍNIA, L'ORDRE DEGENERA, CAU LA FAMÍLIA I EL CAOS IMPERA
Heu de saber una cosa de les profecies…
no n'hi ha dues iguals.
Suposadament.
"Aflora una línia…"
És aquí.
Ja no hi és.
Hòstia.
PARAMÈDIC
Jo…
Ho sento.
Jo…
Hades, senyor de la mort, t'oferim aquest amulet…
Merda!
No ho puc fer.
Ho pot fer vostè? Si us plau.
Hades, senyor de la mort, t'oferim aquesta mortal, Eurídice.
Accepta la seva moneda
i concedeix-li el salconduit a través del Marc.
Beneeix la seva gloriosa transició,
la renovació de totes les ànimes humanes.
Que Eurídice sigui gloriosa.
En nom de l'Olimp, resem.
Vero.
Dionís ha trobat el seu propòsit.
Ajudar Orfeu.
Orfeu farà el que calgui per recuperar-la.
Qualsevol cosa.
La bona notícia és que aquests tenen una joguina.
Vull una pistola.
D'acord, Riddy.
Vindré…
Vindré amb tu.
Ei!
No fotis!
Déu meu.
Merda.
No…
No!
Per què cony ho has fet?
Aquesta merda cou!
Jo…
Ho sento.
Per què m'has fotut un tret?
No era la meva intenció.
I si et digués que la pots tornar a veure sense morir?
Hi ha una manera.
Qui ets?
I per què no sagnes?
Els déus no sagnen.
Una altra cosa que heu de saber de les profecies
és que només els humans les reben.
Zeus no sempre ha estat un déu.
No us ha creat.
Abans era un de vosaltres.
Per això el podeu destruir.
He esperat milers d'anys que les persones adequades
estiguin en l'indret i el moment adequats.
És la nostra única oportunitat.
Aflora una línia,
l'ordre degenera,
cau la família…
i el caos impera.
Subtítols: Tulio Labadie