Jmenuju se Prométheus.
Někteří z vás o mně možná slyšeli, ale pokud ne, tak nevadí.
Prozatím vám stačí vědět, že jsem vězeň.
Proč?
Protože toho vím až moc o jistém muži.
Tady bydlí.
HORA OLYMP
S mocí člověk může získat spoustu věcí…
Vkus mezi ně většinou nepatří.
Podívejte na tu chůzi.
Fascinující.
No nic, jmenuje se…
KRÁL BOHŮ
Přesně tak.
Požehnané Olympie, smrtelníci.
Dnes je posvátný den
zasvěcený mojí maličkosti.
Velebíte mě tak, jak máte?
Ano.
Velebíte, ale neměli byste.
Je to parchant nebeskýho kalibru.
Ale žádný strach. Máme plán, jak se ho zbavit.
Zahrnuje jedno proroctví a tři lidi.
První z nich žije tady na Zemi.
Přesněji řečeno na Krétě.
POŽEHNANÉ OLYMPIE
ZEUS JE KÁMOŠ
VESELÉ OLYMPIE
VESELÉ OLYMPIE!
VŘELÉ POZDRAVY Z HERÁKLIONU
THRÁCKÉ VILY
Tohle je Eurydika.
Říká si Riddy.
O své roli v Diově svržení ještě nemá ani tušení.
Co to vyvádím, Dennisi?
Proč si to dělám?
Máš to na háku, co?
Právě teď řeší úplně jiné věci.
Myslím, že se jim říká „srdeční záležitosti“.
GAIINY CEREÁLIE
ACHILLEOVY PATY LUPÍNKY
SPARTSKÉ KULIČKY
Nemůžete se rozhodnout?
Ne, nevybírám pro sebe.
Poslal mě pro ně manžel,
ale nemůžu si vzpomenout, jaké chtěl.
Neposlouchala jsem ho.
Je to ode mě hnusný?
Jsem špatný člověk?
Vůbec ne.
Akorát tohle není úsměv, ale volání o pomoc.
Cože?
Hlášení pro zákazníky. Dětské trojzubce teď koupíte za polovinu.
Vítejte na krétských oslavách Olympií.
Jako první nás čeká každoroční lidská oběť.
Vero.
- Poté bude následovat… - Promiňte. Paní?
To granátové jablko budete chtít taky?
Jo, promiňte. Děkuju.
Veselé Olympie.
Jasně.
Sundejte ze mě ty pracky!
Tak neodporujte!
Pusťte mě! Nechte mě na pokoji!
Pusťte mě!
- Co to děláte? - Kradla.
Jako každý.
- Co vzala? - Žrádlo pro kočky.
Všichni kradou.
I bohové. Hlavně bohové. Připravujou nás o duše.
- Takže teď se i rouháte. - Lži!
Můžu za to já, zaplatím za ni.
Proč mě nikdo neposlouchá?
- Tumáte. - Nikdo mě neposlouchá!
- Děkuju. - Je to vaše.
Jste v pořádku?
Nikdo mi nevěří, ale všechno se vždycky naplní.
Já jim o tom koni říkala.
Že v něm bude plno chlapů.
Já jim to říkala!
Říkala jsem jim to.
Hej!
Kradou nám duše.
Co jste zač?
Nadešel váš den.
O čem to mluvíte?
Každé ráno si říkáte, že to uděláte, ale nemůžete se rozhoupat.
Dneska to zvládnete.
Co zvládnu?
Opustíte ho.
Vaše láska vyhasla.
Co to sakra…
„Prosím, Die, dej vláhu naší úrodě."
"Prosím, Die, přivolej nám déšť."
Veselé Olympie!
Nemáte zač!
Co to…
Bohové!
- Tohle mi nedělej! - Co to vyvádíš?
HÉRA
KRÁLOVNA BOHŮ
DIOVA MANŽELKA
A SESTRA
Podívej se.
- Vypadá pořád stejně? - Jo.
Ne, podívej se zblízka…
Meandr je božská konstrukce.
Dokud bude plynout, Zeus zůstane u moci.
Myslel jsem, že se zčeřil.
Vypadá úplně normálně.
- Určitě? - Ano.
- Vypadá jako vždycky? - Ano.
- Dívala ses pořádně? Dobře. - Ano.
- Jsi si jistá? - Ano.
Snídaně.
Kde že je náš synáček?
Tvůj syn? To nemám tušení.
DIONÝSOS
BŮH ROZKOŠE, NEVÁZANÝCH RADOVÁNEK A BĚSNĚNÍ
OSUDOVÝ FALAFEL
Máte svoji práci rád?
To si pište!
- Mě ta moje nudí. - Co děláte?
Pracuju u táty. Ale vůbec mě nebere vážně.
Můžu pro smrtelníky dělat víc.
Teda pro lidi.
Umím to s nima. Mám je rád.
Prostě bych se chtěl víc zapojit.
A dostat víc zodpovědnosti.
Takže chcete dělat personalistu?
Jo, přesně tak! To je ono!
Tak mu řekněte, jak se cítíte.
No, tohle na něj moc neplatí.
On na emoce zrovna nedá.
- Sakra, musím mu sehnat dárek! - Má narozeniny?
Tak nějak. Ale co mu mám dát, když už má úplně všechno?
To nejdrahocennější, co kdy syn dal mně…
No?
…byly hodinky.
Společně strávený čas je to nejdražší.
To je krásný.
Dionýsos je zvláštní případ.
Jeho matka sice byla smrtelnice, ale Zeus z něj udělal boha.
Ty jsi dorazil!
To jsem moc rád.
Což některé dost popudilo.
Dobré ráno.
Čau.
Héra za to Dionýsovu matku proměnila ve včelu.
Dáš si trochu medu?
Mrkejte na to.
Zrovna se chystají odhalit náš pomník, co postavili na Krétě.
Hned po tomhle.
Tuhle část zbožňuju.
A toto je Agatha z Heráklionu,
dobrovolná lidská oběť, která je ochotná zemřít ve jménu Olympu.
Agatho.
Díky, Agatho.
Ty jo, podívej na ty její šeredný boty.
No jo… Mám pro tebe dárek, tati.
Vážně?
Cože?
Božínku.
Ty jsi miláček.
- Panečku. - Otevři ho!
Heleme se, hodinky.
Společně strávený čas je totiž to nejdražší.
Hezky řečeno.
Já už ale jedny mám.
Tyhle od našeho chlapáka Hérakla.
Nosím je jako talisman. Pro štěstí, víš?
Tak tyhle máš zase ode mě, tati.
Nechceš si je zkusit?
- Zkusit? - Jo, nasaď si je.
Dobře.
No…
- Ne. - Ne?
Ne.
Promiň.
Poslíčku?
Mohl bys je velice opatrně položit
vedle toho výstavního prasete z Athén?
Netrucuj.
No vidíš.
No tak.
Tohle se na židli nedělá.
Přestaň.
Musím s tebou mluvit.
Tak povídej.
Nudím se.
Vydrž. Vidíš tady prezidenta Mínóa?
Občané Kréty, požehnané Olympie…
Je to hroznej pablb.
Víš?
Ne, tati, myslím to vážně. Chtěl bych povýšit.
Udělej ze mě boha lásky, války nebo moudrosti.
Prostě něčeho pořádnýho, abych měl nějakou moc.
Co je?
Ani slabší bohové se přece nemají za co stydět, Dionýse.
Každý má svoje místo.
- Vykuř mi. - No tak.
Takhle se s mámou nemluví.
Není to moje máma.
Omluv se.
Ne.
Omluv se.
Promiň.
Omluva přijata.
Vzdávám to.
Nebuď jako malej. Sedni si.
Zkus být milejší.
Nejsi snad bůh radovánek a veselí?
Podívej, jak vážně to berou.
Fakt se jim to povedlo.
Jenom se na to dívám a derou se mi slzy do očí.
Hej!
Není divu, že za váma chodím jen já.
Opravdu mě zklamal.
Ne…
- Co jsem udělal špatně? - Nic, drahý.
Něco určitě jo, protože nás z dětí opravdu navštěvuje jen on.
Máš přece mě, drahoušku.
…snaha, kterou pro ně vynaložíte, nepřijde vniveč.
Je to tady! Dobře!
Je mi neskonalou ctí odhalit pomník zasvěcený našim bohům.
Sem s ním!
Požehnané Olympie.
Nenapínejte mě!
BOHOVÉ SI MŮŽOU NASRAT
Co to je?
Kdo to udělal?
Die…
Kdo to má na svědomí?
Je to to, co si myslím?
- To je kopa hoven? - Kdo znesvětil naše bohy?
- Kdo zneuctil moji rodinu? - Můžeme si nasrat?
Die…
Máme si nasrat?
- To je rouhání. - Klid.
Dneska si to líbit nenechám.
- Dneska fakt ne. - Die.
To teda ne.
Ani náhodou.
Smetu ty hajzly z povrchu zemskýho…
Nesmeteš.
Tohle už jsme řešili.
Pravá moc tkví v delegování.
Nějakých pár heretiků je pod tvoji úroveň.
Zavolej Poseidónovi.
- Udělám to… - Ne.
Jsi přece král bohů, Die.
Jsi král bohů.
Smrtelníci tě nijak neohrožují.
OBRODA
ORFEUS MÚZA
NOVÉ ALBUM PRÁVĚ V PRODEJI
THRÁCKÉ VILY
Napříč životem i…
Ahoj.
Jsi v pohodě?
Chceš nejdřív dobrou, nebo špatnou zprávu?
Vždycky špatnou.
Asi jsem ty cereálie popletla.
Ale…
Co?
Dobrá zpráva je…
že v těchhle je hračka.
Jo, to zní dobře.
Fakt dobře.
Co jsi to hrál za písničku?
Líbila se ti?
Dennise totiž nejspíš uspala.
Dennise? Kde vůbec je?
V paláci ji zahraju jako první.
Jestli teda stihnou odklidit ty hovna.
- Co? - Neviděla jsi zprávy?
O tom pomníku v paláci.
No jo, to jsem viděla.
Prý za tím stojí Trójani.
- Tak to se jim povedlo. - Jo.
Dneska ráno jsi mi strašně chyběla.
Nesnáším, když tu nejsi.
Jak se jmenuje?
Ta písnička.
Jak je, prcku?
Slyšíš mě, Orfee?
„Eurydika“.
Co je?
Moje jméno? Už jsem ti…
pózovala na plakát…
Vždyť se ti líbil.
Sakra. Tobě se nelíbí?
Ne, já…
Já jen…
Copak?
Já nevím. Nemůžeš mě milovat trochu míň veřejně?
No…
Ne.
A to snad vadí?
Ne.
Riddy?
Riddy…
Co se děje?
Tu největší osamělost zakoušíte, když někoho přestáváte milovat.
Obzvlášť když o tom ten druhý ještě neví.
Nadešel váš den.
Riddy se tomu snažila bránit.
Neměla na to dost odvahy.
Alespoň prozatím.
Sakra.
Čau. Jo, promiň.
Dej mi pět minut.
Promiň.
Jejda.
Běž už.
Haló!
Haló? Já vím, že mě vidíš!
- Promiň, Calli. - Otevři dveře.
- Pojď dál. - Díky. Panebože.
- Ještě mi zhoršíš astma. - Jsi zlato.
- Ahoj. - Pro tebe přijede auto.
- Vezmu si taxíka. - Cože?
- Taxíka? - Zapomněls, že existují?
To ne, už jsem zamluvila auto.
- Promiň. - Dobře.
Dorazíš… že jo?
- Cože? - Večer.
- Samozřejmě. - Super.
Jo a… miluju tě.
To já taky, ale musíme jít. Přeju vám to.
- Na sobě budeš mít tohle? - Jo.
- Aha. - Cítím se v tom dobře.
No tak, Die.
Má pravdu.
Jsi přece král bohů.
Král bohů.
Král…
zatracených…
Co to…
Co to má sakra být?
Co to sakra je?
A je to tady.
Tohle jsem mimochodem já.
Ahoj.
Přijdu ti sympatický?
To se ptá někoho, komu každý den nechává vyklovat játra.
Prosím?
Připadám ti sympatický?
Mají mě lidi rádi?
Jsem mezi nimi oblíbený?
O čem to mluvíš?
Pamatuješ, jak jsme na Olympie vždycky grilovali?
Všichni jsme tancovali kolem Meandru.
- No jo. - Děti pronášely přípitky.
S Hérou jsme souložili za svitu luny. Tolik vzpomínek…
Každý rok.
Co to…
Podívej na tohle.
Ale no tak.
Poslouchej, tohle proroctví…
Die…
Myslím, že se brzo naplní.
Je to tady.
Přečti si ho.
Vždyť ho znám.
Přečti si ho.
Prosím.
„Linie vyvstane, řád zchřadne, rod padne a chaos vše ovládne.“
„Linie vyvstane.“
Vidíš ji?
Vidíš tu vrásku?
Tuhle svislou vrásku? Ne.
To je ta linie.
Před chvílí jsem si jí všiml.
Mám být nesmrtelný.
Tak co to má být?
Stárnutí?
- Die… - Co dál? Začnou mi řídnout kosti?
Ustupovat dásně? Budu muset jíst dušené švestky?
„Řád zchřadne.“ Tady se to píše.
Jen se podívej, jak chřadnu, kamaráde.
A smrtelníci to vědí. Začali se rouhat.
Zrovna mi znesvětili pomník.
Chtějí mě svrhnout. Víš, co dneska udělal Meandr?
Co?
Zčeřil se.
Věky jsem pro svoji rodinu dřel jako mezek, takže nedopustím,
aby jen tak padla.
Sám moc dobře víš,
čím jsem si s tátou musel projít.
Byl to zasranej psychopat.
No jo.
Jak se nemám bát, že se mi všechno, co jsem vybudoval,
sesype pod rukama?
Prosím, řekni něco.
- Cokoliv! - No tak, Die.
Jsi král bohů, nic ti neublíží.
Nic se nenaplní, protože proroctví jsou pro lidi.
Není to nová vráska,
Meandr se nečeří
a za ten pomník může Poseidónova lenost,
když si ve městě nedokáže zjednat pořádek.
Jsi nezničitelný.
Díky.
Děkuju, kamaráde.
Nemáš za co.
Je to neskutečnej moula.
Ale mám ho rád.
Jinýho kámoše na tomhle světě nemám.
A to něco znamená.
Tak jo.
Lhal jsem mu.
To proroctví se naplnit může
a on rozhodně není nezničitelný.
Pokud jistí lidé otevřou oči, bude to jeho konec.
Slabší bohové? Kdo je u ní slabší? Jak jako slabší?
Kdokoliv u sebe přechovává Trojskou sedmičku, bude zatčen.
Jsou to teroristé a rouhači.
Na bohy seru!
Co si to do hajzlu…
Nehýbej se!
Trojská špíno!
- Nemáš cigáro? - Přestala jsem.
- Super. - Taky bys měl.
Plánuju to!
Chodila jsem na sezení do chrámu.
Někde bych ještě…
- Hned jsem zpátky! - …měla mít leták. Cože?
- Hej! - Tak mi nikam neodjeď!
Blázen. Je to blázen.
Jedny Boreásky, prosím.
Drobné si nechte.
Hej!
To jste vy, že jo?
Možná?
No ty vole!
Hustý!
Podepíšete mi hlavu?
Jo, klidně.
ORFEUS
Já vás zbožňuju.
Nápodobně.
Hej! Hni sebou!
To byl Orfeus!
Fakt to byl on!
Život je krásný, co?
Jo.
Propast mezi vnímáním a realitou dokáže být krutá.
OLYMPIJSKÝ KONCERT ORFEUS
CALLI VOLÁNÍ
Vyhodíte mě tady?
Hodně štěstí! Fakt vás zbožňuju.
Tohle je Ari. Tu si zapamatujte, je důležitá.
Děkuju.
Nemá mě rád a vůbec si mě neváží.
O tom to celý je.
Já mu ale ukážu, čeho jsem schopný.
Jak se jmenujete?
Julius.
Chcete poradit?
Jasně.
Najděte si něco, co bude naplňovat vás. Ne vašeho tátu.
Tumáte.
Začínáme za pět minut.
Dorazila Riddy?
- Potřebuju ji tady, Calli. - Jo, právě dorazila.
Tak jo…
- Počkáte tady? Hned se vrátím. - Jistě.
HÉRA
Promiňte…
No?
Chtěla bych se vyzpovídat.
Teď?
Jo, teď.
Smrtelníci se svými nejtemnějšími myšlenkami chodí za tacitami.
Nevědí ale, že si Héra všechny jejich zpovědi ukládá.
Dodávají jí moc.
Žádám o odpuštění, protože jsem byl nevěrný. Už zase.
Proč to sakra dělám?
A uklidňují její bezcitné srdce.
Vždycky jsem ho nesnášela. Od úplného začátku.
Hle, tacita.
Nechť vás hovor s němou ukonejší
a Héra utiší vaše smrtelnická muka.
Vero.
Ahoj, mami.
OCHRANKA
Jak se máš?
Požehnané Olympie. Podřiďme se našim bohům a velebme je.
Vero.
Dneska trochu netradičně začnu úplně novou písní.
Je věnovaná někomu, kdo pro mě znamená všechno.
Kdo mě neustále drží nad vodou.
Tyhle řeči nesnáší, ale je to tak.
Je někde mezi náma.
Riddy!
Miluju tě celým svým srdcem.
Už Orfea nemiluju.
Měla bych, ale…
nemiluju.
Přestala jsem být sama sebou. Jsem jeho. Jeho žena. Jeho múza.
Musím ho opustit.
Ale nedokážu to.
Víš proč?
Kvůli tobě.
Víš, já…
Doufala jsem, že si to rozmyslíš.
Jako malá jsem…
se modlila.
K Héře, aby mi tě vrátila.
Trvalo mi tak…
deset let, než mi došlo,
že se nikdy nevrátíš.
Stýskalo se ti někdy?
Pověz.
Řekneš mi, co mám dělat, prosím?
Prosím.
Svoje proroctví dobře znám, mami.
Přišla jsem si k tobě pro radu.
O tohle nestojím.
Bohům na nikom z nás nezáleží.
Vzdala ses mě kvůli nim.
Nechala sis vyříznout jazyk, ale jsi jim ukradená.
Všichni jsme jim úplně fuk.
Bohové si můžou nasrat.
Slyšíš?
Vzpírám se jim. Vzpírám se bohům.
Ale kuš.
Měj se, mami.
Každou hodinu, každičkou chvíli
naše duše míří vstříc asfodelovým polím.
Ruku v ruce mě provádíš řekou
a… moje rty si ze tvých plic vzduch berou.
Žádám toho po tobě moc? Dýchat vzduch z tvých plic.
Žádám toho moc? Pod tíhou naší lásky bez hranic.
Ale já…
chci s tebou sdílet každý nádech.
Být pravda a zároveň i báje.
Přes den i během nocí.
Napříč životem i bezmocí. Já…
Budeš moje smrt, ale držíš mě naživu.
Skládáš hudbu, co mi plní hlavu.
Přes den i během nocí.
Napříč životem i bezmocí.
V těch nejbouřlivějších chvílích nebo třeba v plamenech,
budu pořád myslet jenom na tebe.
Je toho na tebe moc? Chci dýchat vzduch z tvých plic.
Žádám toho moc? Pod tíhou naší lásky bez hranic.
Ale já…
chci s tebou sdílet každý nádech.
Být pravda a zároveň i báje.
Přes den i během nocí.
Napříč životem i bezmocí. Já…
Budeš moje smrt, ale držíš mě naživu.
Skládáš hudbu, co mi plní hlavu.
Přes den i během nocí.
Napříč životem i bezmocí.
Hej!
Já říkala, že ho opustíte.
I všechny ostatní.
LINIE VYVSTANE, ŘÁD ZCHŘADNE…
O proroctvích se říká…
…ROD PADNE A CHAOS VŠE OVLÁDNE.
…že žádná dvě nejsou stejná.
Údajně.
„Linie vyvstane…“
Tady ji máme.
A je pryč.
Sakra práce.
ZÁCHRANÁŘ
Já…
Promiňte.
Já…
Háde, vládce podsvětí, předkládáme ti tento talisman…
Do hajzlu!
Já to nezvládnu.
Uděláte to za mě? Prosím.
Háde, vládce podsvětí, posíláme ti tuto smrtelnici Eurydiku.
Přijmi její minci a zajisti jí bezpečný průchod skrze Rám.
Požehnej jejímu velkolepému přerodu,
obrodě všech lidských duší.
Nechť je ta Eurydičina obzvláště velkolepá.
Modleme se za ni ve jménu Olympu.
Vero.
Dionýsos našel svůj nový životní cíl.
Pomůže Orfeovi.
Ten by udělal cokoliv, aby ji dostal zpátky.
Cokoliv.
Dobrá zpráva je, že v těchhle je hračka.
Chci bouchačku.
Tak jo, Riddy.
Hned…
Hned budu u tebe.
Hej!
Do prdele!
Bohové.
Do hajzlu.
Ne…
To ne!
Co to mělo bejt?
Víš, jak to štíplo?
Já…
Promiň.
Proč jsi mě střelil?
Nechtěl jsem.
Co kdybys svoji ženu mohl zase vidět bez umírání?
Věděl bych, jak na to.
Co jsi zač?
A proč nekrvácíš?
Bohové nekrvácejí.
A ještě bych vám měl říct,
že proroctví dostávají vážně jen smrtelníci.
Zeus nebyl vždycky bohem.
Nestvořil vás.
Kdysi býval jedním z vás.
Což znamená, že ho můžete zničit.
Čekal jsem tisíce let,
než se správní lidé naskytnou ve správný čas na správném místě.
Tohle je naše jediná šance.
Linie vyvstane…
řád zchřadne…
rod padne…
a chaos vše ovládne.
Překlad titulků: Petr Kabelka