АЗС «ТІНДАРЕЙ»
У вас є туалет?
-Ви залишили ключі… -Туалет!
Так, звісно. Отам.
ФУРІЇ ТІСІ — АЛЕКТО — МЕГ
Фурії старі, як боги.
Навіть старіші.
Вони мандрують Землею й вершать суд над тими, хто уник правосуддя.
На їхню власну думку.
Бачать і чують їх лише ті, кого вони переслідують.
-Згадай… -Пам'ятаєш, що ти зробив?
Згадай…
Привіт, Террі.
Будь ласка…
-Будь ласка… -Ти втомився?
Ти ж знаєш, як нас позбутися, так?
Ні, Террі.
Чувак?
У тебе там усе нормально?
Чувак?
Бляха, чувак!
ТЕРЕЙ
-Допоможіть! -Хто далі?
Вона.
Буде весело.
КАОС
Отже, досі ви познайомилися з двома ключовими людьми.
Тепер щодо третьої.
Благословенної Олімпії!
Я казав, що ми повернемося до неї.
Щоб зрозуміти важливість Арі,
треба повернутися на початок того дня.
Арі — вбивця.
Так сталося.
У неї був брат-близнюк, Главк.
Вона перекотилася на нього уві сні, коли вони були малі.
З днем народження.
І той задихнувся.
Мати Арі не змирилася з втратою сина.
Тож у певному сенсі він не помер.
З днем народження, мем.
Що?
Кажу, з днем народження.
Справ — не продихнути?
Так.
Як монумент?
Він, я не побоюся цього слова, величний, мем.
Он як?
-Так. -Величний?
-Чудова ідея. -Справді? Тобі сподобався?
Арі, тихо!
Дедал намагається зосередитися.
Та ну?
Усе гаразд, мем.
Залиш нас.
Ніс завеликий.
Я тобі це щороку кажу, Дедале.
Вона — лише основа, а не точна копія.
Зараз принесу фото мого батька.
Ага.
Пробачте.
Ні, вона має рацію.
У дідуся був гарний ніс.
Розкішна перегородка. Справжня окраса його обличчя.
Не те що…
Здавалося б, за тридцять років вона вже вгамується.
Ви можете відмовитись.
Не можу.
Як ти згадуєш Ікара?
Та, знаєте…
Молюся.
Дякую богам за його Переродження.
Ясно.
Це розсудливо.
Ну що, шановні, які плани після Олімпії?
Поставите Іракліон на вуха?
Мене ви знаєте.
Тобі б поїхати звідси, Дедале, а ти сидиш.
Мені тут добре.
А ти, Тесею? Що думаєш?
Як щодо піджаки геть і — у відрив?
Пане президенте.
З днем народження, люба.
Щороку…
Я вражений, що ти досі це робиш для мами.
Справді вражений.
Мені це в радість.
Брешеш.
Але дякую.
Облиш, тату.
Знаєте, від чого вона щороку відмовляється?
Від подарунка.
Давайте цього року її вмовимо, ге?
Усе, що бажаєш — твоє.
Обіцяю.
Будь-що.
Як мені її вмовити?
Усе одно ні.
Але дякую.
Давай, Дедале.
Просто зроби кращу версію мене.
Друзі, громадяни Криту,
благословенної Олімпії.
За традицією, у цей день ми славимо дар богів усім нам —
диво Переродження.
Ми, люди, народжуємося з милості Зевса.
І найкращі з нас присвячують життя служінню богам.
За нашу покору Олімпу,
за нашу вірність буде дароване нам нове, краще життя.
Це день Главка.
І Арі.
Коли живеш праведно, нема причин боятися смерті.
Боюся, ми не в тому становищі, щоб іти проти богів чи їхнього свята.
Я не проти богів.
Я проти їхнього календаря.
Ти випила?
Дивіться, це Агата Іракліонська,
яка зголосилася добровільно принести себе в жертву на славу Олімпу.
знаючи, що її благочестя забезпечить їй найславетніше Переродження.
Душа покидає тіло, благословенна усіма богами,
і повертається як подарунок світові у новій прекрасній формі.
Немає смерті, лише Переродження.
-Веро. -Веро.
Сьогодні це священна честь для мене —
відкривати цей монумент, присвячений нашим богам.
Що буде далі, вам відомо.
Хтось зранку потрудився.
В сраку Міноса.
І богів туди ж.
В ім'я Зевса, вірте несхитно,
тримайтеся шляху праведного,
бо праця на славу їм ніколи не буває марною.
Благословенної Олімпії.
Веро.
В СРАКУ БОГІВ
Це що, в біса, таке?
Боже мій.
В СРАКУ БОГІВ
Це що, гімно?
Хто це зробив?
Мамо…
Хто скоїв це святотатство?
Хто кинув виклик моїй родині?
Вас усіх знайдуть!
І вас покарають!
Обережно.
Усе добре?
Давай це знімемо.
Ти…
Ти кричала, коли народилася.
Ти це знаєш?
Так, мамо, знаю.
Ти мені казала. Багато разів.
А Главк мовчав,
не ворушився.
Він був синього кольору.
Я боялася, що він не виживе, але він був прекрасним.
Ти увійшла у світ і наповнила його люттю.
ПОЛІЦІЯ
В СРАКУ БОГІВ
ТРОЙТАУН
Руки геть!
Потолоч троянська!
Пішов!
Пустіть!
Осіб, викритих у переховуванні троянської сімки, буде заарештовано.
В сраку богів!
-Лежи! -Не рипайся!
Я його тримаю.
Гекуба була царицею Трої.
Андромаха — її невісткою.
Їхніх чоловіків убили в них на очах,
а єдину дитину Андромахи, Астіанакта,
скинули з міського муру, коли троянці здалися.
Вони обидві дуже втомилися.
Отже?
Пане президенте, ми нічого не знали й так само шоковані.
Цей монумент було зведено на честь наших богів.
Символ покори і вдячності.
Символ, на який ваш народ вирішив буквально насрати.
Ви зганьбили не лише богів,
але й країну, що всиновила вас і дала вам прихисток.
-Перепрошую? -Та годі!
-Мамо… -Скажіть-но.
Якби ви всиновили дитину, хіба б ви не дали їй рівні права?
Гідну освіту? Інтеграцію?
Ваша сегрегація — заради вашої ж безпеки.
Та невже!
То ви підтримуєте цю наругу над нашими богами?
Авжеж ні.
Може, підете до монумента, задерете спідниці й додасте до тієї купи?
Чи ви це вже зробили?
Що?
Вони називають себе «Троянська сімка», правильно?
Шістьох ми схопили. Вони в лабіринті.
Залишився лише їхній лідер.
Це ти, стара?
Пане президенте, мем, ми безмежно вдячні
за притулок, що Крит дав нашим людям.
Ми нічого не знали про цю витівку.
Терористичний акт.
Троянська сімка — дурні юнаки,
і я клянуся, що вони отримають належне покарання.
Але, будь ласка… ніхто ж не постраждав.
Де сьомий?
Лідер.
Напевне, покинув місто.
Якщо сьомий з'явиться до мене, я помилую інших шістьох.
А якщо ні?
Покарання вам відоме.
Мінотавр?
Я натискаю оцю кнопку,
зелений вогник на його клітці стає червоним, і клітка відчиняється.
Живим звідти досі ніхто не виходив.
Часу — до півночі.
-А якщо я не зможу… -Тесею!
Так, сер.
Мем.
Ми готові йти до храму.
Деякі з нас шанують богів, Гекубо.
Чекайте.
Зараз!
ПОСЕЙДОН БОГ МОРЯ
МОЛОДШИЙ БРАТ ЗЕВСА
ПЕСКЕТАРІАНЕЦЬ
То як ти, якщо чесно?
Виглядаєш жахливо.
Ну, хай там як.
Благословенної Олімпії.
Не для мене, брате.
Чого?
Наш монумент в Іракліоні.
Яким боком це смішно?
Ти поводишся як придурок. Перестань.
Та ну тебе.
Тобі не пофіг?
Мені не пофіг, бо це богохульство.
Вони обклали гімном нашу статую.
-То й що? -То й що?
Треба показати їм приклад.
Розумієш?
На кому? На троянцях?
Хіба ми їх мало відмудохали?
Надто легко, ніби трахати труп.
Людей треба тримати в напрузі,
бо якщо вони розслаблені
й надто довго насолоджуються миром,
то починають менше конструктивно боятися.
А якщо вони менше бояться, у них зникає бажання шанувати нас.
Вони починають вважати, що богохульство не має наслідків.
Я вважаю, друже, що це дуже небезпечно.
-Ти не згоден? -Згоден, але вони люди.
Зевсе, яким хріном вони можуть нам загрожувати?
Мінос розлючений. Залиш це йому.
А сам не ганьбися.
Розслабся.
Це що в тебе на лобі, тональний крем?
Ні, сонцезахисний.
Тобі подобається тут?
Не будь вилупком.
Бо Діоніс хоче підвищення.
До капітана Хламідії?
Він амбітний.
Він міг би робити більше.
Не ображай мене.
Повір, я б не став.
Стоп, це все через твоє пророцтво, так? Та курва його мама.
Ти параноїк. Нема ніякого пророцтва.
-Ти цар богів. -Не шкодуй їх. Хай страждають. Щоб знали.
Наведи лад у своєму місті.
Це наказ, а не прохання.
-Алло? -Він, бляха, з глузду з'їхав.
Він уранці знайшов у себе зморшку.
Він наляканий. Це мине.
Якщо він щось просить — зроби.
Так простіше.
Ти.
Ти ж любиш плавати, так?
Ні…
ГЕРА
Хай сповідь Безмовній втішить тебе, а Гера полегшить твій земний біль.
Веро.
Я дуже хочу трахнути Тесея, свого охоронця.
І я не знаю, що робити з троянцями.
Хай сповідь Безмовній втішить тебе, а Гера полегшить твій земний біль.
Веро.
Ну, викладай.
Що там у тебе?
У мене…
Нічого.
Я вмію зберігати секрети, Міносе.
Чому ви тут, сер?
Ну, якщо не рахувати цю стильову штуку на голові,
хотів спитати, що плануєш робити з троянцями.
Ми схопили шістьох, сьомого шукають,
але гадаю, що не знайдуть.
Отже, опівночі здійсниться правосуддя.
-Мінотавр? -Так.
Добре.
Авжеж.
Вони опоганили ваш монумент.
Будь ласка, не пов'язуй мене з тим неподобством.
Це жах. Він в гімні гарніший, ніж без.
Але все одно. Убий їх усіх.
Неодмінно.
Добре.
Благословенної Олімпії.
Не будь дуполизом.
Треба проявити милосердя до троянців.
-У жодному разі. -Цього ніхто не очікує.
Троянці стали б згідливіші.
А так буде тільки гірше.
Людям потрібен стимул, щоб співпрацювати.
Цілісність власної шкури — не стимул?
Ти розумієш, про що я, тату.
Якщо боги вирішили покарати людей, краще їм не суперечити.
Трою було знищено не просто так.
-А чому ж? -Вони забулися.
Перегнули палицю.
Може, дати людям проголосувати?
Афіняни так роблять, і це працює.
Люди проголосують за тебе, бо вони тебе люблять.
Людям не можна довіряти голосувати за те, що їм потрібно, Арі. Ніколи.
Ти будеш мудрою правителькою, але тобі ще треба вчитися.
Правителів обирають боги.
Шкодуєш, що я не Главк?
Що?
Відповідай.
Ні!
Ні.
Брат сам поступився тобі місцем.
На тебе чекає слава, я впевнений.
Але троянці мають бути покарані.
Боже, сьогодні ще той дурний концерт Орфея.
Це ніколи не закінчиться…
Що таке?
Нічого.
Щасти вам. Я ваша фанатка.
Дякую.
-Справді? -Ні, жодної пісні не знаю.
-То не йди на концерт. -Не можу.
-Можеш! -День Олімпії, Тесею.
-І твій день народження. -Не будь дурнем.
Ну і пішла ти.
Що ти сказав?
Слухай, у мене є два квитки до «Муніса».
Ходімо?
-«Муніс»? -Ага.
Можемо вислизнути прямо зараз.
Приодягнемо тебе, щоб ніхто не впізнав.
-Ти запрошуєш мене в «Муніс»? -Так!
-Чому? -Бо ти завжди робиш те, що тобі кажуть.
Твоя правда.
Ну то ходімо.
-У тебе є собака? -Був колись.
Помер у цій футболці?
Замовкни. Вибач.
Все добре. Тільки «Сатирів» не люблю.
Сьогодні — любиш.
Ясно.
Боже.
«САТИРИ»
Готова?
Ніби так.
Не хвилюйся.
Ти в безпеці.
Ласкаво просимо до «Муніса»!
Сьогодні в бою зійдуться спартанець Карл Крікс
і амазонка Іпполіта Друга!
З днем народження.
Один з них не доживе до завтра!
Справжня амазонка?
Почула тебе.
Нехай це буде чесний бій, шляхетний бій, бій на смерть!
-І це має мене підбадьорити? -Я не казав «підбадьорити».
Знаєш, для чого це місце?
Це місце для болю.
Для люті.
Місце, де люди можуть їх виплеснути. Тобі не завадить.
На вас чекає похорон з честю й Переродження у славі!
По кутах!
Згадай Главка.
Згадай Главка, Арі…
Усе добре?
Так, порядок.
Привітаймо амазонку Іпполіту!
Сподіваюся, у вас є дві монети.
Бляха.
А як вам таке?
Усе в порядку?
Мені й олімпійські жертвоприношення важко дивитись.
Не знаю, навіщо я погодилася на «Муніс».
Паскудство.
Я його навіть не пам'ятаю.
Кого?
-Главка. -Ти була дитиною.
Так, але ж близнюки ніби відчувають одне одного.
Навіть після смерті. А я не відчуваю.
Мені ще двох не було, коли моє пророцтво здійснилось.
А я ні біса не пам'ятаю.
Що за пророцтво?
«Проляже борозна, порушиться порядок,
сім'я паде, і запанує хаос».
Відвези мене додому, Тесею.
Пробач, гаразд?
Це була дурна ідея.
-Але я маю запитати… -Мене покарають.
-Що? -Фурії.
-Про що ти? -Вони були в «Мунісі».
Ти їх не бачив, бо не можеш.
-Чого б вони прийшли по тебе? -Я вбила брата-близнюка.
Це була не твоя провина. І до чого тут Фурії?
Вони переслідують убивць, ґвалтівників, тих, хто розбещує власних дітей.
І головне — тих, хто уник покарання.
А ти караєш себе все життя.
Вони не прийдуть по тебе.
Прийдуть.
І я нічого не можу вдіяти.
А якщо врятуєш життя?
Що?
Якби ти могла врятувати життя, ти б це зробила?
Ну звісно.
Навіщо ми тут?
Я маю тобі дещо показати.
Ходімо.
ТРОЯНСЬКИЙ ЖІНОЧИЙ ПРИТУЛОК
Ходімо.
Тесею…
Ось що ти можеш зробити.
Нарешті! Сподіваюся, ти приніс тютюн.
Накте.
Найпринизливіший момент усього мого життя.
Навіть враховуючи той епізод, коли мене з мурів Трої скинули.
Відро вже час вилити.
Чорт!
Поведеш мене до свого батька?
Ні.
-Що? -Згодуєш Мінотавру?
Вона прийшла врятувати вас усіх.
Правда ж?
Ти сьомий троянець.
Гарна футболка, до речі.
Щоб ти знала, я не боягуз.
Я хочу здатися. Це була моя дурна ідея — те гімно.
Це я винен.
Та інші шестеро відмовились, а дехто,
вочевидь, з вагомих причин, як-от любов…
вирішив посадити мене на ланцюг, щоб урятувати мене від мене самого.
Пішов ти.
Я, зокрема, мав на увазі свою матір, любий.
Ясно.
Я піду з тобою.
Ні…
Ні, Арі…
Будь ласка, послухай, добре?
Сьогодні вранці твій тато обіцяв тобі подарувати що завгодно.
Попроси його.
Іди сюди.
Вибач, що брехав тобі, Арі.
Нащо ви це зробили, га?
-Це ж монумент богам. -А чому боги покинули нас?
Вони нас ненавидять. Я відмовляюся їм поклонятися.
Мій народ у сраці!
У них нічого нема. Ні прав, ні життя.
Ми ледве… виживаємо.
Нас лишилося тисяч п'ятнадцять з понад п'яти мільйонів.
Ми були наймогутнішим народом у світі.
Мабуть, тому всі так і радіють нашому занепаду.
«Скинули з мурів Трої…»
Ти син Андромахи, Астіанакт.
Накт.
Я думала, ти загинув.
Усі так думали.
Капець!
Ти мене справді підставив.
Він надія нашого народу.
Ага, таємний принц!
В іншому світі ми б зустрілися на довбаному бенкеті…
Гаразд, досить.
Я не чекаю від тебе допомоги і готовий померти.
-Накте. -Так, мамо.
Я не вартий шістьох життів.
Я відведу тебе до батька, і він тебе помилує.
-Він цього не зробить. -Зробить.
Будеш моїм подарунком.
Чи це занадто — вдихати
Повітря з твоїх легень?
Чи це занадто — тримати
Любові вантаж день у день?
Але я…
Хочу вдихати подих твій
Бути дійсністю і міфом
Кожен день і кожну ніч
Попри всі напасті
Ти моя смерть і моє життя
Ти музики в голові биття
Кожен день і кожну ніч
Попри всі напасті
Астіанакт? Що?
Це якийсь жарт?
-Де він? -У камерах лабіринту, сер.
Залиш нас.
Я сказала, залиш нас!
Ти мені обіцяв.
Ти сказав: «Усе, що бажаєш».
Я бажаю цього.
Відпусти їх. Усіх.
Будь ласка.
Ти мені обіцяв.
Чому?
Я вбила Главка!
Дай їх урятувати.
Гаразд.
Справді?
Справді.
З днем народження.
Іноді любов сильніша за розум.
Арі.
Арі, будь ласка.
Арі, стій!
-Ти міг просто попросити. -Ні, не міг.
-Слухай, Арі… -«Мем».
Мем, будь ласка.
Арі, послухай…
Арі!
Що?
Дякую.
Ну, вилазьте, вилупки! Швидше!
-Отак! -Швидше!
Давай, ворушись!
Останній!
Вилізай на хрін!
-Усе добре. Я вже йду. -Нічого не добре!
Ти дурень!
Усе добре.
Дурний хлопчисько!
Тікайте!
Хлопчику мій.
Тікайте!
Усе гаразд, Касс.
Заспокойся.
У несподіваному прояві милосердя президент Мінос звільнив Троянську сімку.
Андромаха й Астіанакт знову возз'єдналися.
Астіанакт, якого вважали мертвим, виявився живісіньким.
Щасливий день для цього знедоленого народу.
Посейдоне, вилупку.
Бевзь тупий.
Скотиняка.
Агов!
О так.
Щоб я всрався!
Любиш попаритись?
Гаряча!
Це арганова олія?
У шампуні.
Так.
Супер.
Будь ласка.
Давай швидше.
Я можу пояснити про троянців.
Моє рішення.
Знаю, це не те, про що ми говорили…
Я не мав…
Не може бути ніяких рішень, Міносе.
Коли я кажу тобі щось зробити.
Мені байдуже, чи ти любиш свою доньку.
Запам'ятай, любов — не аргумент.
Тобі кажуть — ти виконуєш.
Зрозуміло?
Зрозуміло!
Добре.
Кондиціонер, будь ласка.
КАПЛИЦЯ ГЕРИ
Твоє волосся дуже приємно пахне.
Я старався.
Це пророцтво…
-«Сім'я паде…» -Будь ласка, не починай.
Ні, просто шкода, що воно стосується нас усіх.
Якби воно було лише про Зевса, я був би не проти.
Не сумніваюся.
Уперед!
Ані руш!
Так і відбувається.
Раз за разом.
Скільки боги правлять світом.
-Геть від мене! Прошу! -Мовчи!
Де є зв'язок — вони розділяють.
Де є любов — її знищують.
Мем, не треба.
Ти!
Це ти зробила!
Ти і твоя родина!
Мій син…
Убили…
Ти мені обіцяв.
Це воля богів, Арі.
Чи мені піти проти них?
Привіт, Арі.
Ми тут щодо твого брата.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов